Справа № 553/1861/26 
Провадження № 2/553/1564/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

13.08.2026 | м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі:
головуючої - судді Подмаркової Ю.М.,
за участі: секретаря судового засідання Мороза Ю.М.,
представника позивача – Ваніної Ю.А.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Момот К.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Полтаві справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі за позовною заявою про стягнення усіх сум, що належать працівникові при звільненні,
в с т а н о в и в:
Зміст позовних вимог та доводів позивача, аргументи учасників справи.
11.05.2026 представник позивача адвокат Ваніна Ю.А. звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення усіх сум, що належать працівникові при звільненні, та, з урахуванням заяви, поданої 08.06.2026 в порядку ст. 49 ЦПК України про збільшення позовних вимог, остаточно просить:
- стягнути з відповідача одноразову матеріальну допомогу при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 75 241,26 грн; додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у розмірі 75 241,26 грн; матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки у загальному розмірі 14 883,00 грн; а всього 165 320,22 грн;
- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період починаючи від наступного дня після звільнення до дня ухвалення судового рішення, але не більше шести місяців та понесені судові витрати.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 1996 по 2026 рік перебувала у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця».
Наказом (розпорядженням) виконавчого директора регіональної філії «Південна залізниця» Миколи Уманця від 27.02.2026 № 74/ОС ОСОБА_1 звільнено 27.02.2026 з посади начальника групи, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України.
Відповідно до даного наказу товариство повинно їй компенсувати за невикористані 57 днів відпустки та виплатити одноразову матеріальну допомогу відповідно до п. 3.18 Колективного договору у розмірі 3- х середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу відповідно до п. 3.18 Колективного договору у розмірі 3-х середньомісячних заробітків за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи у галузі 29 років 11 місяців 01 день з урахуванням рішення правління від 24.10.2022 (витяг з протоколу № Ц-54/90 Ком.т.) Також, зазначено, що виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення правління АТ « Укрзалізниця» від 14.10.2024 (витяг з протоколу № Ц-82/63 ком.т.).
В день звільнення на картку позивачки була перерахована сума 45 952,92 грн, але не виплачені матеріальні допомоги при звільненні та не було надано роботодавцем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, відповідно до ст.ст. 116, 233 КЗпП України.
В той же час, їй так і не була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 та 2023 роки.
Позивачка в усній формі неодноразово звертався до адміністрації АТ «Укрзалізниця» щодо виплати усіх їй належних сум при звільненні на що повідомляли, що відповідно до п.1.1.4. рішення правління АТ «Укрзалізниця » від 14.03.2022 (протокол Ц-54/31 Ком.т.) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами. Рішенням протоколу засідання правління АТ « Укрзалізниця » від 14.10.2024 № Ц- 82/63 Ком.т. встановлено поновити виплати матеріальної допомоги та відповідно до графіка виплат працівникам АТ « Укрзалізниця » одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію за 2024 рік згідно з пунктом 3.2.21 Галузевої угоди (зі змінами), починаючи з листопада 2024 року згідно з графіком погашення.
Згодом, Листом від 04.04.2025 № Ц -5-1.5-25/122-25 на виконання рішень протоколу засідання штабу АТ « Укрзалізниця » з ефективності від 28.03.2025 року № Ц-1-1.5- 25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ « Укрзалізниця » та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, починаючи з 01.04.2025 до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також, додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.
Відповідно до наданої відповідачем довідки-розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 середня зарплата дорівнює 25080,42 грн, а одноразова матеріальна допомога, як працівнику, що вперше звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію при стажі роботи у галузі більше 10 років, що дорівнює 3-х середньомісячних заробітків - 3 х 25080,42 = 75241,26 грн, та додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті у разі звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком протягом двох місяців після настання цього права при стажі роботи у галузі 29 років 11 місяців 01 день ), що дорівнює 3-х середньомісячних заробітків - 3 х 25080,42 = 75241,26 грн, а разом 75241,26 + 75241,26 = 150482,52 грн.
Невиплачена матеріальна допомоги на оздоровлення за 2022 рік, що дорівнювала 30% від посадового окладу 13 189,00 грн, отже, 3956,70 грн та у 2023 році, яка дорівнювала 75 % від посадового окладу 14 508,00 грн, отже, 10881,00 грн, а разом 14837,70 грн.
Позивачка вважає, що АТ «Укрзалізниця» належним чином не виконало вимоги трудового законодавства та не здійснило їй виплати одноразової матеріальної допомоги при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, у зв`язку з виходом на пенсію, матеріальну допомогу на оздоровлення. Чітких графіків з зазначенням прізвищ та строків не встановлює підприємство, а встановлені призупиняє, саме тому вона змушена звертатися до суду за захистом порушеного її права та стягнення компенсації за час затримки розрахунку зі звільненим працівником.
Згідно Спільної постанови адміністрації виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» AT «Укрзалізниця» та первинної профспілкової організації залізничників та транспортних будівельників України вагонного депо Полтава від 06.12.2024 № 14 про продовження дії колективного договору Вагонного депо Полтава на 2025 рік, дія Колективного договору продовжена до 31.12.2025.
Змін до колективного договору у 2022-2026 роках стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової та додаткової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, не вносилося. Також, накази щодо виплат матеріальних допомог при звільненні не скасовані.
Враховуючи, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком у відповідача не було, будь-яких змін до колективного договору, наказу про звільнення не вносилося, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача одноразова та додаткова матеріальна допомога відповідно до п. 3.18 Колективного договору.
Позивачка також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період, починаючи з наступного дня після звільнення до дня ухвалення судового рішення.
Відповідно до розрахунку оплати середньої заробітної плати ОСОБА_1 , її середньоденна заробітна плата склала 1205,08 грн., з якої слід обраховувати середній заробіток за весь час затримки.
Просить врахувати, що постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління AT "Українська залізниця" від 14.03.2022 у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
Аргументи учасників справи.
02.06.2026 від представників AT «Укрзалізниця» Момот К. та Ольховського В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Зазначають, що відповідно до частини першої ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За змістом ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до складу заробітної плати крім основної та додаткової, входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.  Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.  Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Структуру заробітної плати можна визначити на підставі положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713 відповідно до якої, до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Пунктом 3 Інструкції визначені інші виплати, що не належать до фонду оплати праці. Одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково – педагогічним) працівникам) не входить до фонду оплати праці (пункт 3.6. Інструкції).
Отже, одноразова матеріальна допомога та додаткова матеріальна допомога працівникам, які виходять на пенсію, не входить до фонду оплати праці і нараховується виключно на підставі колективного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, яка діяла до 12.09.2025) на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, додаткові виплати, що передбачені колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, було призупинено.
З витягу з протоколу № Ц-54/31 засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 убачається, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 54/2022, інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинено. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.
Зазначає, що таке призупинення виплат, передбачених колективним договором, не було проведено роботодавцем в односторонньому порядку, а відбулося за погодженням з Профспілкою залізничників і транспортних будівельників України.
Так, листом від 06.09.2022 за № Ц-3-91/1459/ЦПроф/30-22 за підписом голови правління АТ «Укрзалізниця» та професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, повідомлено всіх керівників АТ «Укрзалізниця», що після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити вищевказане рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить.
Згідно листа від 25.03.2022 № ЦЦУП-10/195, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами), відповідно до вимог Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX та на виконання рішення правління від 14.03.2022 №Ц-45/31 Ком.т. керівникам структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця» та керівникам регіональних філій, філій направлено до виконання перелік кодів видів оплат, за якими проводитиметься нарахування на період дії правового режиму воєнного стану.
За даним переліком, нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення (вид оплати №392), одноразової матеріальної допомоги працівникам, які виходять на пенсію вперше, в залежності від стажу роботи на залізничному транспорті відповідно до умов колективного договору (код виплати №602) призупиняється на період дії воєнного стану з 24.03.2022 відповідно до норм Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Таким чином, вважають, що зупинення (а не скасування) окремих положень колективного договору здійснено у чіткій відповідності до приписів частини 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
08.06.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивачки Ваніної Ю.А. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому остання зазначила, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказав, що рішенням правління № Ц-54/31 АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 додаткові виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинено. Як стверджує представник відповідача, дане право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору роботодавцю надано на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Але, це твердження є помилковим, оскільки Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності лише 24.03.2022, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам посилаючись на правовий режим воєнного стану 14.03.2022 у правління АТ «Українська залізниця» не було, через відсутність зворотної дії в часі вказаного Закону. 
Крім того, постановою Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
Отже, пункт 1.1.4 протокольного рішення №Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 скасований, а представник відповідача посилається на нього як на чинний та обґрунтування відзиву формуються саме на підставі скасованого пункту та Витягу з протоколу №Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022.
В той же час, змін до колективного договору у 2022-2026 роках стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової та додаткової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, не вносилося.
Також, накази щодо виплат матеріальних допомог при звільненні не скасовані.
Враховуючи, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком у відповідача не було, будь-яких змін до колективного договору, наказу про звільнення та інших наказів не вносилося, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача одноразова та додаткова матеріальна допомога відповідно до п. 3.18 Колективного договору.
Окрім того, представники відповідача просили зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку або відмовити у його стягненні, посилаючись на правові висновку, викладені у постанові ВП ВС № 761/9584/15-ц від 26.06.2019, постанові ВП ВС у справі № 489/6074/23 від 08.10.2025, постанові ВС у справі № 757/1997/20-ц від 11.10.2021 з огляду на форс-мажорні обставини АТ.
Рух справи.
12.05.2026 ухвалою Подільського районного суду міста Полтави позовну заяву залишено без руху та надано позивачці п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали.
14.05.2026 від представника позивачки надійшла заява з додатками на виконання ухвали від 12.05.2026 про усунення недоліків.
19.05.2026 ухвалою Подільського районного суду міста Полтави позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи.
Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 24.06.2026 прийнято до розгляду заяву представника позивачки про збільшення позовних вимог від 08.06.2026 передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, у якому викладаються заперечення проти позову - 15 днів із дня отримання ним копій ухвали, встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив - 10 днів із дня отримання відзиву.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
07.08.2026 судом було заслухано вступні слова представників сторін.
Представник позивача - адвокат Ваніна Ю.А. просила задовольнити позов в повному обсязі. Позивачка ОСОБА_1 підтримала свого представника.
Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на викладене у відзиві. До вимог в частині стягнення матеріальної допомоги за 2022, 2023 роки просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності, оскільки позивачка була обізнана про нарахування, але з вимогами не зверталася.
В судовому засіданні 07.08.2026 після з`ясування обставин справи та дослідження письмових доказів судом, виступу з промовами учасників справи, було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, і у зв`язку із складністю справи відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на строк до 13.08.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1983 ОСОБА_1 прийнята на посаду економіста в Полтавську дистанцію електропостання Південної залізниці, на підставі наказу № 14 від 26.03.1996.
Відповідно до наказу (розпорядження) № 74/ОС від 27.02.2026 виконавчого директора регіональної філії «Південна залізниця» М. Уманця про припинення трудового договору (контракту), наказано: звільнити 27.02.2026 ОСОБА_1 , табельний № 0046406565, з посади начальника групи обліково – розрахункової групи №3, обліково – розрахункової групи господарства електропостачання, служби бухгалтерського обліку, регіональної філії «Південна залізниця» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, виплатити компенсацію за невикористані 57 днів відпустки в тому числі: 32 дні за період з 26.08.2021 по 31.12.2023, 10 днів за період з 01.01.2024 по 25.08.2024, 7 днів за період з 26.08.2024 по 25.08.2025, та 8 днів за період з 26.08.2025 по 27.02.2026, одноразову матеріальну допомогу відповідно до п. 3.18 Колективного договору в розмірі 3-х середньомісячних заробітків (посадових окладів), додаткову матеріальну допомогу відповідно до п. 3.18 Колективного договору у розмірі 6-х середньомісячних заробітків (трьох середньомісячних заробітків, як працівнику, що вперше звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію при стажі роботи у галузі більше 10 років та трьох середньомісячних заробітків додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи у галузі більше 25 років (стаж роботи у галузі 29 років 11 місяців 01 днів) з урахуванням рішення правління від 24.10.2022 (витяг з протоколу №Ц-54/90 Ком.т.) Виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т).
Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 27.02.2026 ОСОБА_1 перераховано на зарплатну картку працівника в день звільнення 45952,92 грн.
Між начальником статутного територіально – галузевого об`єднання «Південна залізниця» та уповноваженим представником трудового колективу залізниці «Дорожнім комітетом профспілки» укладено колективний договір на 2002-2006 роки, схвалений конференцією трудового колективу Південної залізниці 25.03.2004, зі змінами та доповненнями.
Спільними постановами керівництва Південної залізниці та президії Дорпрофсожу Південної залізниці № 512 від 25.04.2006, та №1097 від 17.12.2012 вносилися зміни до Колективного договору залізниці щодо виплати одноразової матеріальної допомоги працівникам залізниці, які вперше звільняються на пенсію.
01.12.2025 Спільною постановою адміністрації регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та президії Дорпрофсожу Південної залізниці №114 продовжено дію колективного договору Південної залізниці до 31.12.2026.
Згідно п. 3.18 Колективного договору (зі змінами) починаючи з 28.02.2006 при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачено виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи у галузі в таких розмірах: до 5 років – 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років – 2 середньомісячні заробітки; більше 10 років – 3 середньомісячні заробітки.
У разі звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) передбачено протягом двох місяців після настання цього права (без урахування щорічної відпустки, тимчасової непрацездатності) виплачувати йому додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для жінок при стажі роботи в галузі від 25 до 30 років розмір виплати 3 середньомісячні заробітки.
Відповідно до листа від 06.09.2022 АТ «Укрзалізниця» та Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України зазначено, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити зазначене рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить. Зазначено, що за працівниками, які після 14.03.2022 не подали заяву на звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців (або іншого терміну, встановленого колективним договором) після настання цього права, право на отримання додаткової матеріальної допомоги зберігається протягом терміну, встановленого колективним договором, починаючи з дати припинення або скасування режиму воєнного стану, або у разі зміни зазначеного рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану.
Відповідно до копій заяв від 21.11.2022 та 01.12.2023 ОСОБА_1 зверталася із проханням надати їй матеріальну допомогу на оздоровлення.
Згідно копії наказів (розпорядження №СК/494 від 21.06.2022, №СК/1292 від 03.08.2023, про надання відпустки, ОСОБА_1 надавались щорічні відпустки за період роботи з 26.08.2021 по 25.08.2022, з 26.08.2022 по 25.08.2023, відповідно, із виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, про що зазначено з приміткою: виплату провести після окремого рішення правління. 
З розрахунку оплати середньої заробітної плати ОСОБА_1 вбачається, що середня зарплата останньої за 12 попередніх місяців становила 25080,42 грн, вихідна допомога становить 75241,26 грн. 
Згідно довідки про середню заробітну плату заробітна плата, середньоденна заробітна плата складає 1205,08 грн, середньогодинна заробітна плата складає 146,07 грн.
На час розгляду справи спірні виплати, позивачу не здійснені. Ця обставина та розмір таких виплат не заперечувалися представником відповідача.
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору.
Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Системний аналіз вказаних норм матеріального права вказує на те, що матеріальна допомога належить до структури заробітної плати.
Тобто матеріальна допомога передбачена, зокрема, трудовим договором, і роботодавець має сплатити вказані кошти працівникові, що є гарантією прав працівника.
Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
В обґрунтування своїх заперечень щодо невиплати ОСОБА_1 всіх сум, що належали їй при звільненні, відповідач посилається на Витяг із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, згідно із пп. 1.1.4 п.1.1 якого на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
У той же час, відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
Таким чином, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
Керівництвом АТ «Укрзалізниця» було призупинено виплати, передбачені колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги.
Разом з тим, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року, яке було залишено без змін Верховним Судом постановою від 5 лютого 2025 року по справі № 211/7338/23, було визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року № Ц-54/31 Ком.т. в частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги, тобто з моменту його прийняття.
Відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці та застосування п. 1.1.4. протокольного рішення про призупинення виплати їй частки заробітної плати щодо матеріальної допомоги на оздоровлення та додаткових виплат.
Отже, АТ «Укрзалізниця» призупинило виплату коштів, передбачених колективними договорами та Галузевою угодою в односторонньому порядку, не повідомивши позивача та профспілковий орган про ухвалення вказаного рішення, а також у порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом.
Крім того, АТ «Укрзалізниця» ухвалило відповідне рішення 14 березня 2022 року з посиланням на ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності лише 24 березня 2022 року.
При цьому, вказаний Закон Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», що стало підставою невиплати позивачу сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі на підставі ст. 58 Конституції України, тому положення вказаного Закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2025 року по справі № 211/7338/23.
Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем права позивачки на отримання належних їй при звільненні сум, а саме: матеріальної допомоги (одноразова та додаткова) при виході на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки, тому з відповідача підлягає стягненню одноразова матеріальна допомога при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті в сумі 150482,52 грн; матеріальна допомога на оздоровлення за 2022, 2023 роки в сумі 14837,70 грн.
Крім того, спростувань вищевказаних розрахунків позивача відповідачем суду не надано, а тому суд з ними погоджується.
Щодо строків звернення до суду із позовом суд зазначає таке.
Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.
Статтею 233 КЗпП України визначено, що у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Статтею 116 КЗпП України визначено обов`язок роботодавця провести виплати працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в день звільнення.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (ст. 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України та ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці»; роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Тобто, порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
За змістом статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підтверджено, що відповідно до ст. 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 сформулювала правовий висновок про те, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку під час звільнення шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Як вбачається з розрахунку оплати середньої заробітної плати, проведеного начальником центру СП «Адміністративно – господарської служби» регіональної філії «Південна залізниця» середньоденна заробітна плата позивачки складає 1205,08 грн.
Так, як вбачається з позовних вимог, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки повного розрахунку, починаючи від наступного дня після звільнення - 28.02.2026, до дня ухвалення судового рішення, але не більше шести місяців.
Оскільки ОСОБА_1 мала п`ятиденний робочий тиждень (з понеділка по п`ятницю), а середньоденна заробітна плата останньої становила 1205,08 грн то середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.02.2026 по 13.08.2026 становить 143404,52 грн (1205,08 грн * 119 днів) (березень 2026 – 22 дні, квітень 2026 – 22 дні, травень 2026 – 21 день, червень 2026 – 22 дні, липень 2026 – 23 дні, серпень 2026 – 9 днів, а всього 119 робочих днів).
Тобто, з відповідача на користь позивачки, підлягає стягненню 143404,52 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Враховуючи співвідношення розміру боргу підприємства перед працівником та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за відповідний період (6 місяців), а також дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, зокрема невизнання роботодавцем свого обов`язку виплатити позивачу матеріальну допомогу, що стало підставою для звернення до суду, стягнутий розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на думку суду, є розумною і справедливою мірою відповідальності роботодавця.
З огляду на встановлені обставини справи та досліджені докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, позивач є особою, звільненою від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача.
Також, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1331,20 грн.
Відповідно до частин першої шостої ст. 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).
Позивач просить стягнути з відповідача 6000,00 грн витрат за професійну правничу допомогу.
На підтвердження факту наданих послуг правничої допомоги до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги від 17.04.2026, укладений між адвокатом Ваніною Ю.А. та ОСОБА_1 згідно п. 4 якого клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі 6000,00 грн, а саме: одразу після підписання договору – 3000,00 грн, після відкриття провадження у справі сплачує наступну частину гонорару у розмірі 3000,00 грн, квитанцію б/н від 17.04.2026 згідно якої від ОСОБА_1 прийнято частину гонорару в розмірі 3000,00 грн; ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у Подільському районному суді міста Полтави адвокатом Ваніною Ю.А. від 08.05.2026; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Ваніною Ю.А., розрахунок вартості наданої ОСОБА_1 правничої допомоги від 08.06.2026, згідно якого загальна вартість наданої правової допомоги відповідно до договору становить 6000,00 грн; платіжну інструкцію від 21.05.2026 про перерахування ОСОБА_1 3000,00 грн на рахунок Ваніної Ю.А., призначення платежу: договір від 17.04.2026 .
Представником відповідача у відзиві щодо стягнення понесених витрат на правничу допомогу, заявлено про те, що сума витрат не відповідає критерію реальності фактично здійснених витрат.
Аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, умов укладеного договору про надання правничої допомоги, суд вважає заявлені позивачем витрати обґрунтованими, співмірними та такими, що підлягають відшкодуванню. 
Отже, заявлена представником позивача сума витрат на правову допомогу підлягає відшкодуванню враховуючи обсяг робіт наданим представником позивача по даному спорі.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України
у х в а л и в:
Позовні вимоги - задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 75241 (сімдесят п`ять тисяч двісті сорок одна) грн 26 к., додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у сумі 75241 (сімдесят п`ять тисяч двісті сорок одна) грн 26 к., матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки у загальному розмірі 14837 (чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн 70 к., а всього 165 320 (сто шістдесят п`ять тисяч триста двадцять) грн 22 к. Розрахунок проведено без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 143 404 (сто сорок три тисячі чотириста чотири) грн 52 к. Розрахунок проведено без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 к. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн 00 к.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 к.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 13.08.2026.
Найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:
позивачка - ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с-щі Щастя Жовтневого р-ну м. Ворошиловоград, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;
відповідач - Акціонерне товариство "Українська залізниця", юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815.

Головуюча        Ю.М. Подмаркова