КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2026 року м. Київ № 320/25559/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації щодо не зарахування у березні місяці 2015 року ОСОБА_1 , зареєстрованої у квартирі АДРЕСА_1 на квартоблік, як особи потребуючої поліпшення житлових умов; 
зобов`язати Деснянську районну державну адміністрацію м. Києва зарахувати на квартоблік ОСОБА_1 , зареєстровану у квартирі АДРЕСА_1 , з моменту досягнення нею шістнадцятирічного віку, а саме, з березня місяця 2015 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач була позбавлена батьківського піклування. До повноліття вона виховувалася у дитячих будинках сімейного типу та центрах реабілітації. Після досягнення повноліття, вона залишилася без житла, оскільки у квартирі за місцем її реєстрації проживають її мати (позбавлена батьківських прав) та дорослі брати, які ведуть асоціальний спосіб життя. У 2024 році позивач дізналася, що Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА не вчинила дій щодо її взяття на квартирний облік при досягненні 16 років, що є триваючою протиправною бездіяльністю органу опіки та піклування.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
Позивач до суду подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила про те, що предметом спору є саме бездіяльність відповідача, адже обов`язок контролю та постановки на облік дітей-сиріт покладено безпосередньо на органи опіки, а не на батьків-вихователів. Також, акцентує увагу на тому, що позовні вимоги, заявлені у цьому спорі, не є житловим спором, а виникли у зв`язку з бездіяльністю відповідача. До то ж, зауважено, що про порушення свого права позивач дізналася у лютому 2024 року після отримання відповіді від відповідача про відсутність інформації про перебування на обліку.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася у м. Києві і з дня народження по теперішній час її зареєстрованим місцем проживання є квартира АДРЕСА_1 . Окрім позивача, в даній квартирі зареєстровані та фактично проживають її мама, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та брати, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ). Також, позивач вказує на те, що у вказаній квартирі проживають інші особи, які там не зареєстровані. 
У віці дев`яти років позивач була позбавлена батьківського піклування ОСОБА_2 та згодом і батька ОСОБА_6 , які були позбавлені батьківських прав відносно позивача. 
З цього часу і до повноліття позивач, за направленням Відділу опіки та піклування Деснянської РДА м. Києва, проживала у дитячих будинках сімейного типу. 
Починаючи з 03.12.2008 по 12.02.2010, за направленням Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, позивача було поміщено до Центру соціальної реабілітації «Ковчег» у м. Києві, а з 12.02.2012 по 02.07.2014 було переміщено в будинок сімейного типу у м. Києві. За направленням Шевченківської РДА м. Києва, з 03.07.2014 по 10.03.2017 позивача було переміщено в будинок сімейного типу Федорови у м. Києві. З 11.03.2016 по 27.02.2017 позивача було переміщено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей. 
Позивач зауважує, що у віці вісімнадцяти років опинилася без житла.
У березні 2024 року позивач звернулася до Деснянської РДА м. Києва з відповідним письмовим запитом, на який отримала відповідь про те, що на квартирному обліку вона не перебуваю. 
Таку бездіяльність Деснянської РДА м. Києва вважає незаконною і протиправною, що зумовило на звернення до суду з даним позовом.
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Слід враховує, що згідно матеріалів справи, розпорядженням Деснянської РДА № 1120 від 08.12.2009, підтверджено статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з позбавленням її батьків прав. З 2008 по 2017 роки позивач перебувала під опікою держави, у закладах соціального захисту та будинках сімейного типу за направленнями органів опіки, зокрема Деснянської РДА. Водночас, на запит позивача, листом Деснянської РДА від 29.02.2024 № 102-102/С-269-187 підтверджено, що позивач на квартирному обліку не перебуває.
Суд наголошує, що Україна, як правова держава визнає пріоритет загальнолюдських цінностей та міжнародних стандартів у сфері захисту прав дітей, які мають вищу юридичну силу та є частиною національного законодавства.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 787-XII від 27.02.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 20 цієї Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка у її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держава зобов`язана забезпечити зміну догляду за такою дитиною, що включає, зокрема, влаштування в дитячі будинки сімейного типу або прийомні сім`ї.
Так, базові принципи державної політики у цій сфері визначені Законом України «Про охорону дитинства».
Відповідно до приписів ст. 8 цього Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Держава надає допомогу батькам та іншим особам, які виховують дітей, у використанні цього права, і у разі необхідності надає матеріальну допомогу та підтримує програми, особливо щодо забезпечення житлом.
Згідно з нормами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», предмет особливої турботи держави становлять діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування. Держава забезпечує створення належних умов для їх виховання, освіти, гармонійного розвитку, захисту їх прав та інтересів.
Статтею 25 цього ж Закону закріплено, що діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків позбавлених батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. Організація охорони, догляду, захисту прав та інтересів таких дітей покладається на органи опіки та піклування.
Тож, з наведеного слідує, що обов`язок держави щодо захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не припиняється автоматично по досягненню ними повноліття, якщо причини їх вразливого соціального становища (відсутність житла) не були усунені під час перебування під опікою.
Оскільки Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА виступала органом опіки та піклування щодо ОСОБА_1 та була/мала бути обізнаною про відсутність у неї житла, яке заз заном могло таким вважатись за нормами та умовами, відповідач мав забезпечити якнайкращі інтереси дитини, і ініціювати зарахування її на квартирний облік. 
На переконання суду, доводи в цій частині та фактично перекладання цього обов`язку на саму дитину або її тимчасових батьків-вихователів, є необґрунтованим та суперечить Закону України «Про охорону дитинства».
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності житла мають право зараховуватися на квартирний облік за заявою опікуна, прийомних батьків або органу опіки та піклування.
Згідно з пунктами 1.7 та 6.1 Правил опіки та піклування (наказ від 26.05.1999 № 34/166/131/88), саме органи опіки та піклування зобов`язані вирішувати питання щодо забезпечення житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які не мають житла.
Суд вважає, що орган опіки та піклування, володіючи інформацією про відсутність у дитини належного житла, повинен був самостійно ініціювати процедуру її взяття на облік при досягненні 16-річного віку. Посилання на наявність реєстрації позивача у трикімнатній квартирі, слід розцінювати критично, позаяк, батьки позивача позбавлені прав, спільне проживання з ними суперечить інтересам дитини. 
Таким чином, Деснянська РДА припустилася протиправної бездіяльності, що призвело до порушення житлових прав позивача. 
Також, суд зазначає, що правовідносини між фізичними особами та суб`єктами владних повноважень під час здійснення ними управлінської діяльності регулюються Законом України «Про адміністративну процедуру», який має на меті забезпечення належного урядування, прозорості та верховенства права.
Цей Закон регулює відносини адміністративних органів з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ, у тому числі справ, які ініціюються за заявою особи. Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація у цих правовідносинах є адміністративним органом у розумінні Закону. 
Тож, звернення позивача щодо її перебування на квартирному обліку та її правового статусу за своєю суттю, є ініціюванням адміністративного провадження щодо вирішення її житлового питання, як особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування.
Судом встановлено, що відповідач під час розгляду заяви позивача не дотримався принципів адміністративної процедури, а саме: принцип верховенства права та законності. Натомість, відповідач обмежився формальною відповіддю про відсутність даних у базі «Квартоблік», не здійснивши аналізу причин такої відсутності, попри наявність у розпорядженні органу відомостей про пільговий статус позивача. Відповідач також не забезпечив ефективного розгляду ситуації вразливої категорії громадян. 
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Натомість, суд констатує, що у спірних правовідносинах, відповідач надав позивачу інформаційний лист.
Констатуючи порушення відповідачем Закону України «Про адміністративну процедуру» та з метою дотримання балансу інтересів і розподілу повноважень (не втручаючись в дискрецію відповідача), суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, та зобов`язати відповідача розглянути питання щодо зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік, здійснивши повну адміністративну процедуру з урахуванням висновків суду в даній справі.
Суд відхиляє доводи сторони відповідача у відзиві на позовну заяву про приватноправовий характер цього спору, позаяк, предметом оскарження є неотримання статусу особи, яка перебуває на обліку, через бездіяльність органу влади. 
Також, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо пропуску строку на звернення до суду з даним позовом з тих підстав, що позивач дізналася про неотримання статусу та не перебування на обліку 29.02.2024, отримавши письмову відповідь. Оскільки відповідач допустив триваючу бездіяльність, а держава має підвищені зобов`язання щодо захисту прав дітей-сиріт, строк звернення до суду не є пропущеним. Відповідачем не було надано суду доказів обізнаності позивача про не перебування на обліку до отримання вказаного листа. 
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до норм ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стороною відповідача не було доведено правомірність своїх дій (недопущення бездіяльності), з урахуванням критеріїв за ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Судовий збір підлягає розподілу, згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України, пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, 
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації щодо не зарахування ОСОБА_1 , як особи потребуючої поліпшення житлових умов.
Зобов`язати Деснянську районну державну адміністрацію м. Києва розглянути питання про зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду в даній справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.