| Справа №: 398/889/26

провадження №: 2/398/2061/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"31" серпня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", представник позивача адвокат АО "Апологет" Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" 13 лютого 2026 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 200,00 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 25.05.2020 року уклав з первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в електронній формі договір про надання споживчого кредиту № 2436039 на суму 15 000,00 грн, який підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 49 200,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 15 000,00 грн та заборгованості за процентами - 34 200,00 грн. Право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" на підставі договору відступлення прав вимоги від 26.05.2021 року.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою від 25 березня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 30 квітня 2026 року. Цією ж ухвалою за клопотанням позивача витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо належності відповідачу платіжної картки № НОМЕР_1 та зарахування на неї коштів.
На виконання ухвали суду до суду надійшла відповідь АТ КБ «ПриватБанк» від 01 квітня 2026 року.
23 квітня 2026 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з проходженням ним лікування, до якого додані довідки медичних закладів про лікування в умовах стаціонару. Судове засідання відкладено на 11 червня 2026 року.
11 червня 2026 року учасники справи в судове засідання не з`явилися. Від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про відкладення розгляду справи, в якій він зазначив про неможливість бути присутнім у судовому засіданні через післяопераційний стан і відсутність можливості пересуватися, та надав виписки з медичної карти про лікування в період з січня по червень 2026 року. Судове засідання відкладено на 26 серпня 2026 року.
У судове засідання 26 серпня 2026 року учасники справи не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. 
Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином - судову повістку про виклик до суду доставлено до його електронного кабінету, що відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України прирівнюється до вручення процесуального документа в паперовій формі. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, своєї позиції чи заперечень щодо заявлених позовних вимог і розрахунку заборгованості не висловив.
Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України суд підписав рішення без його проголошення; відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного судового рішення відкладено на строк, що не перевищує п`яти днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Укладення кредитного договору, його умови
Відповідно до Паспорта споживчого кредиту від 25.05.2020 року ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, а ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій. Паспорт підписаний електронним підписом відповідача.
25 травня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор, код ЄДРПОУ 41078230) та ОСОБА_1 укладено Договір № 2436039 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство зобов`язалося надати відповідачу 15 000,00 грн, а відповідач - повернути кошти кредиту та сплатити проценти.
Договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С127321. Відповідно до довідки про ідентифікацію одноразовий ідентифікатор С127321 сформований автоматично та відправлений клієнту 25.05.2020 року о 12:08:21 на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , повідомлений ОСОБА_1 .
Договором встановлені такі основні умови кредитування:
сума кредиту - 15 000,00 гривень (п. 1.3);
строк кредиту - 30 днів; за Графіком платежів (Додаток № 1) дата повернення кредиту та сплати процентів - 24.06.2020 року, платіж одноразовий у розмірі 21 412,50 грн, з яких 15 000,00 грн - сума кредиту та 6 412,50 грн - проценти (п. 1.4);
знижена процентна ставка - 1,43 % в день від суми кредиту (521,55 % річних), застосовується в межах строку надання кредиту за умови повного погашення кредитної заборгованості в цей строк або протягом трьох календарних днів після нього (пп. 1.5.1, 1.7.1);
стандартна процентна ставка - 1,90 % в день від суми кредиту (695,40 % річних), застосовується: у межах строку надання кредиту, якщо не виконано умов для застосування зниженої ставки; у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до пп. 4.1-4.6 Договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, «що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України» (пп. 1.5.2, 1.7.2);
орієнтовна загальна вартість кредиту - 21 412,50 грн за зниженою ставкою та 23 550,00 грн за стандартною ставкою (п. 1.8);
кошти кредиту надаються шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (п. 2.1).
Умови продовження (пролонгації) строку кредиту визначені у розділі 4 Договору. Згідно з п. 4.1 строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 Договору, за домовленістю сторін у порядку пп. 4.2-4.5. Відповідно до п. 4.3 пропозиція (оферта) споживача про продовження строку вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. За п. 4.4 товариство має право, але не обов`язок, акцептувати таку пропозицію шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту. Згідно з п. 4.5 у випадку акцептування пропозиції новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених у п. 4.3 Договору, а протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Надання кредитних коштів
Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання кредитних коштів підтверджується листом платіжної установи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. № 6515-ВП від 16.12.2025 року, в якому зазначено, що відповідно до договору на переказ коштів № ВП-200417-1 від 20.04.2017 року за дорученням ТОВ «Авентус Україна» 25.05.2020 року здійснено успішний переказ коштів на картку клієнта на суму 15 000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-7767938.
Ця обставина додатково підтверджується витребуваною судом відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 01.04.2026 року, згідно з якою на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_6 ); клієнт верифікований шляхом підписання Анкети-заяви по ідентифікації клієнта від 10.08.2018 року; по вказаному рахунку 25.05.2020 року відбулося зарахування коштів на суму 15 000,00 грн.
Реквізити платіжної картки, зазначені у відповіді банку, повністю збігаються з реквізитами картки, вказаними у п. 2.1 Договору та в листі платіжної установи.

Виконання зобов`язання відповідачем та продовження строку кредитування
Згідно з наданою позивачем Карткою обліку Договору (розрахунком заборгованості) щоденні нарахування за договором велися за період з 25.05.2020 року по 25.05.2021 року.
Суд критично оцінює твердження позовної заяви про те, що відповідач «не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору», оскільки воно спростовується наданою самим позивачем Карткою обліку Договору. Як установлено судом з цього доказу, відповідач здійснив п`ять платежів на загальну суму 40 612,50 грн, а саме: 23.06.2020 року - 6 412,50 грн; 23.07.2020 року - 8 550,00 грн; 22.08.2020 року - 8 550,00 грн; 21.09.2020 року - 8 550,00 грн; 21.10.2020 року - 8 550,00 грн. Усі ці кошти зараховані кредитодавцем у рахунок погашення нарахованих процентів за користування кредитом; на погашення тіла кредиту кошти не зараховувалися, розмір основного боргу протягом усього періоду залишався незмінним і становив 15 000,00 грн.
Розмір кожного з платежів точно дорівнює сумі нарахованих та несплачених на дату платежу процентів: 6 412,50 грн (213,75 грн ? 30 днів за зниженою ставкою) та 8 550,00 грн (285,00 грн ? 30 днів за стандартною ставкою). Після кожного платежу загальна заборгованість за Карткою обліку зменшувалася до 15 000,00 грн, а з наступного дня розпочинався новий тридцятиденний цикл нарахування процентів за стандартною процентною ставкою.
Після 21.10.2020 року відповідач платежів не здійснював.

Розмір заборгованості
За Карткою обліку Договору кредитором нараховано процентів на загальну суму 74 812,50 грн, з яких 6 412,50 грн - за зниженою процентною ставкою (213,75 грн за день, 30 днів) та 68 400,00 грн - за стандартною процентною ставкою (285,00 грн за день, 240 днів). З урахуванням сплачених відповідачем 40 612,50 грн залишок заборгованості за процентами становить 34 200,00 грн. Неустойка (штраф, пеня) кредитором не нараховувалася і позивачем не заявлена.
Заявлена до стягнення заборгованість за процентами у розмірі 34 200,00 грн складається з двох частин: 8 550,00 грн - проценти, нараховані за період з 22.10.2020 року по 20.11.2020 року, та 25 650,00 грн - проценти, нараховані за 90 днів у період з 21.11.2020 року по 18.02.2021 року.
Доказів погашення вказаної заборгованості або власного контррозрахунку відповідач суду не надав.

Перехід права вимоги
26 травня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Новий кредитор) укладено Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-26052021, за яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2436039 від 25.05.2020 року.
Факт переходу права вимоги підтверджується копіями зазначеного договору, акту приймання-передачі Реєстру боржників від 26 травня 2021 року та витягу з Реєстру боржників, у якому за позицією № 147 зазначено відповідача ОСОБА_1 із розміром заборгованості 49 200,00 грн. Позивач виконав зобов`язання щодо оплати за придбані права вимоги, що підтверджується платіжним дорученням № 32004 від 26.05.2021 року на суму 858 979,39 грн.
Суд звертає увагу, що у витягу з Реєстру боржників сам первісний кредитор зазначив дату закінчення договору, укладеного з відповідачем, - 20.11.2020 року, а кількість днів прострочення станом на дату відступлення (26.05.2021 року) - 187 днів, що точно відповідає періоду з 21.11.2020 року по 26.05.2021 року.

Норми права, які застосував суд
На підставі ст. 205 та ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі.
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону моментом підписання електронного правочину є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Згідно з ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. За ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції або не встановлено законом.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до п. 159 розділу VIII Положення, затвердженого постановою Правління НБУ № 164 від 29.07.2022 року, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.
Відповідно до п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності зазначеним Законом, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правові висновки Верховного Суду, що застосовані у справі
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором, а припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 уточнила, що в разі порушення зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності за період після закінчення строку кредитування, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав.
У постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20 Верховний Суд виснував про неможливість поширення законодавства про розрахунки у банках на кредитні відносини між фінансовою установою і позичальником - фізичною особою, з посиланням на норми ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію».
Верховний Суд неодноразово зазначав, що обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Мотивована оцінка і висновки суду
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що між первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № 2436039 від 25.05.2020 року, укладеного в електронній формі. Відповідач ознайомився з умовами кредитування, у тому числі з порядком нарахування процентів, та погодився з ними. Факт укладення договору підтверджується використанням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 207 ЦК України прирівнюється до власноручного підпису.
Належне виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання кредитних коштів у розмірі 15 000,00 грн підтверджується як листом платіжної установи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», який відповідно до п. 159 розділу VIII Положення НБУ № 164 від 29.07.2022 року має статус первинного документа, так і витребуваною судом відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» про належність відповідачу платіжної картки № НОМЕР_1 та зарахування на відповідний рахунок 25.05.2020 року коштів у сумі 15 000,00 грн. Ця обставина додатково підтверджується поведінкою самого відповідача, який протягом п`яти місяців здійснював платежі на виконання цього договору. За таких обставин факт отримання відповідачем кредитних коштів є доведеним.
Щодо строку кредитування суд виходить з такого. Первісно погоджений сторонами строк кредиту становив 30 днів і спливав 24.06.2020 року. Водночас з Картки обліку Договору вбачається, що відповідач п`ять разів - 23.06.2020, 23.07.2020, 22.08.2020, 21.09.2020 та 21.10.2020 року - здійснив платежі, кожен з яких точно дорівнював сумі нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Такі дії відповідача за своїм змістом повністю відповідають п. 4.3 Договору, який визначає здійснення саме такого платежу як спосіб вчинення споживачем пропозиції (оферти) про продовження строку користування кредитом.
Письмових доказів направлення кредитором відповідачу текстових повідомлень про погодження нового строку кредиту (п. 4.4 Договору) матеріали справи не містять. Разом з тим суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України вчинення особою, яка одержала пропозицію укласти договір, дій відповідно до вказаних у пропозиції умов є прийняттям пропозиції. Кредитор кожного разу приймав платіж відповідача, зараховував його виключно в погашення нарахованих процентів, після чого зменшував загальну заборгованість до розміру основного боргу та з наступного дня розпочинав новий тридцятиденний цикл нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, тобто діяв саме у спосіб, який п. 4.5 Договору передбачає для продовженого строку кредитування. Крім того, сам первісний кредитор у витягу з Реєстру боржників зазначив датою закінчення договору 20.11.2020 року та обчислив прострочення з 21.11.2020 року, чим підтвердив продовження строку кредитування. Наведене узгоджується з тривалістю нарахувань за Карткою обліку, які здійснювалися до 18.02.2021 року, тобто протягом 90 днів з 21.11.2020 року, як це передбачено абз. 3 п. 1.5.2 та п. 3.1 Договору.
Оцінюючи ці докази у їх сукупності за правилами ст. ст. 81, 89 ЦПК України та застосовуючи стандарт більшої переконливості, суд дійшов висновку, що строк користування кредитом продовжувався п`ять разів на 30 днів кожного разу і остаточно закінчився 20 листопада 2020 року. Відповідач цієї обставини не заперечував, доказів на її спростування не подав; протилежна версія подій жодним доказом у справі не підтверджена.
Оскільки відповідач у визначений строк кредит не повернув, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн є законною, доведеною та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оцінюючи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 34 200,00 грн, суд вважає їх обґрунтованими частково, виходячи з наступного.
Проценти у розмірі 8 550,00 грн нараховані за період з 22.10.2020 року по 20.11.2020 року, тобто в межах останнього продовженого строку кредитування, за стандартною процентною ставкою, застосування якої протягом нового строку користування кредитом прямо передбачене п. 4.5 Договору. Це є платою за правомірне користування кредитом у розумінні ст. 1048 ЦК України, а тому вказана сума підлягає стягненню.
Застосування до цього періоду стандартної процентної ставки не суперечить забороні збільшення процентної ставки за користування кредитом, встановленій п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Ця заборона стосується збільшення ставки у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, тоді як у цій справі застосування стандартної ставки зумовлене не невиконанням зобов`язань, а продовженням строку користування кредитом, ініційованим самим споживачем у порядку п. 4.3 Договору, і прямо передбачене п. 4.5 Договору для нового строку користування кредитом. Крім того, станом на 22.10.2020 - 20.11.2020 років прострочення виконання зобов`язання відповідачем не було допущено, а сам відповідач чотири рази добровільно сплатив проценти, нараховані саме за цією ставкою.
Натомість проценти у розмірі 25 650,00 грн нараховані за 90 днів у період з 21.11.2020 року по 18.02.2021 року, тобто поза межами строку кредитування. Кредитодавець обґрунтовує ці нарахування абз. 3 п. 1.5.2 Договору, яким передбачено застосування стандартної ставки «у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України».
Суд констатує, що пов`язування нарахувань у період прострочення боржника, яке є неправомірною поведінкою, із застосуванням ст. 1048 ЦК України, яка регулює плату за правомірне користування позикою, є внутрішньою суперечністю умов договору. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, у разі сумніву щодо того, чи передбачили сторони міру відповідальності за ст. 625 ЦК України, чи проценти за правомірну поведінку за ст. 1048 ЦК України, застосовується принцип contra proferentem. Оскільки кредитор, який складав текст договору, прямо вказав на застосування ст. 1048 ЦК України, такі нарахування є процентами за користування кредитом.
За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Оскільки строк кредитування закінчився 20.11.2020 року, право нараховувати проценти за користування кредитом у кредитодавця припинилося саме з цієї дати. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних позивач у цій справі не заявив, а суд відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог.
З огляду на викладене у стягненні процентів у розмірі 25 650,00 грн належить відмовити як нарахованих поза межами строку кредитування.
Крім того, суд зазначає, що спірні нарахування не підлягали б стягненню і в разі іншого тлумачення умов Договору. Якби абз. 3 п. 1.5.2 Договору тлумачився як такий, що встановлює міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, у тому числі як такий, що визначає інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, наслідок був би тим самим.
Так, прострочення виконання зобов`язання відповідачем настало 21.11.2020 року, а зобов`язання за кредитним договором не припинені й дотепер. Кредитний договір № 2436039 укладено 25.05.2020 року, тобто до спливу тридцятого дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX. Отже спірний період прострочення повністю охоплюється п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».
За змістом цієї норми споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Наведене звільнення сформульоване як загальне і не обмежене підставою виникнення відповідальності за прострочення, а перелік конкретних наслідків супроводжується застереженням «у тому числі, але не виключно», що свідчить про його невичерпність. Стаття 625 ЦК України має назву «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання» та розміщена у главі 51 ЦК України «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання», а передбачені нею інфляційні втрати та проценти річних послідовно кваліфікуються Верховним Судом як особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Відтак таке звільнення охоплює як неустойку та інші платежі, передбачені договором за прострочення, так і відповідальність, встановлену ч. 2 ст. 625 ЦК України, у тому числі у визначеному договором розмірі.
Суд також враховує, що застосування наведеної норми не залежить від того, чи поширюється Закон України «Про споживче кредитування» на цей договір за правилами частини другої статті 3 цього Закону, оскільки останнє речення п. 6 розділу IV прямо передбачає поширення положень цього пункту в тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 Закону.
Таким чином, за будь-якого з можливих тлумачень абз. 3 п. 1.5.2 Договору заявлені до стягнення проценти у розмірі 25 650,00 грн, нараховані за період прострочення, стягненню не підлягають.
Суд також зазначає, що заявлена до стягнення сума 23 550,00 грн відповідає визначеній самим кредитором у п. 1.8.2 Договору орієнтовній загальній вартості кредиту за стандартною процентною ставкою.
Питання застосування позовної давності судом не вирішується, оскільки відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а відповідач такої заяви не подавав. Суд додатково зазначає, що з урахуванням продовження строків позовної давності на строк дії карантину (п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України) та на строк дії воєнного стану (п. 19 цього ж розділу) станом на дату звернення позивача до суду загальний трирічний строк позовної давності, перебіг якого розпочався 21.11.2020 року, не сплив.
Враховуючи, що до позивача на підставі договору відступлення прав вимоги від 26.05.2021 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором і факт цього переходу документально підтверджений, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання зобов`язання в межах правомірно визначених сум.
За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 23 550,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн та заборгованості за процентами у розмірі 8 550,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1 274,38 грн (23 550,00 грн / 49 200,00 грн ? 100 % ? 47,87 %; 2 662,40 грн ? 47,87 % = 1 274,38 грн).
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, копію акту наданих послуг № 134 від 13.02.2026 року, копію детального опису наданих послуг та копію ордера адвоката АО «Апологет» Усенка М.І., відповідно до яких позивачу надано послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 8 000,00 грн.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до останніх належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору. У постанові у справі № 873/212/21 Верховний Суд дійшов висновку, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи не відповідає критерію розумності. Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18 та від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, навіть за відсутності клопотання відповідача про їх зменшення.
При визначенні суми відшкодування суд виходить із критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції: заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії»).
Керуючись критеріями обґрунтованості та співмірності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін, беручи до уваги, що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного провадження, а позовна заява є типовою для адвоката, суд визнає обґрунтованим стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, ці витрати підлягають стягненню пропорційно, а саме у розмірі 2 393,29 грн (5 000,00 грн ? 47,87 %).
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 89, 141, 158, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором № 2436039 від 25 травня 2020 року у розмірі 23 550 (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 274 (одна тисяча двісті сімдесят чотири) гривні 38 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 393 (дві тисячі триста дев`яносто три) гривні 29 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 31 серпня 2026 року. Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного судового рішення відкладено на строк, що не перевищує п`яти днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Орловський