РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року | справа № 580/4374/26
| м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Державної Прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень ОСОБА_1 на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Державної Прикордонної служби України нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду ОСОБА_1 у повному обсязі у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 № 153 на розрахунковий рахунок позивача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 “Під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил”. Позивач, вважає протиправною бездіяльність Відповідача щодо ненарахування і невиплати йому одноразової грошової винагороди відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн. 
Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. 
Відповідач у встановлений судом строк відзиву не подав. Враховуючи вимоги ч.6 ст.162 КАС України, суд вирішив справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI “Перехідні положення” Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.
Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 березня 2022 року проходить військову службу у Державній прикордонній службі України. У 2022 ОСОБА_1 було підписано контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу і станом на дату набуття чинності постановою КМУ від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у збройних силах під час воєнного стану» (далі – Постанова № 153) ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, про що свідчить видане 30.08.2023 посвідчення НОМЕР_2 .
Позивач перебуває на посаді начальника третього відділу прикордонної служби (тип С) розвідувально – ударних безпілотних авіаційних комплексів прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально – ударних безпілотних авіаційних комплексів НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, має звання – капітана. 
Під час проходження військової служби за контрактом брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 
За обставин: 29.10.2024 о 04.00, під час виконання бойового завдання внаслідок ворожого авіаційного удару в районі н.п. Новеньке (Сумський р-н, Сумська обл.) ОСОБА_3 одержав Мінно-вибухову травму, акубаротравма з порушенням цілісності барабанної перетинки зліва Травмування (поранення, контузія, каліцтво) не є наслідком скоєння правопорушення. При отриманні травмування не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а також подія не була наслідком навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю. 
Відповідно до довідки від 16 березня 2026 № 08/1354 ОСОБА_1 дійсно в період з 12 травня 2025 року по 25 грудня 2025 року брав участь у бойових завданнях відповідно до бойових розпоряджень. 
16.03.2026 представником ОСОБА_1 було направлено адвокатський запит за вихідним № 1603-26 до командування Військової частини НОМЕР_1 з проханням надати інформацію, які саме дії виконувалися для отримання позивачем грошової винагороди у розмірі 1 мільйону гривень згідно Постанови № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (із змінами) прийняту Кабінетом Міністрів України від 11.02.2025 (далі – Постанова № 153). 
28.03.2026 отримано відповідь від Військової частини НОМЕР_1 за вих. № 02.10/5805-26 в якій військова частина відмовляє в наданні відповіді у зв`язку із тим, що не надано згоди на обробку персональних даних від позивача. 
В подальшому, 07.04.2026 за вих. № 0704-26 було повторно направлено адвокатський запит до командування Військової частини НОМЕР_1 із доданими до запити згоди на обробку персональних даних підписані позивачем. 
11 квітня 2026 року отримано відповідь від Військової частини НОМЕР_1 за вих. № 1643/4986 де Військової частини НОМЕР_1 відмовляє у виплаті грошової винагороди у розмірі 1 мільйону гривень згідно Постанови № 153 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу раніше дати запровадження воєнного стану. 
Вищенаведені протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень слугували підставою для звернення до суду із цим позовом. 
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалася та триває дотепер.
11.02.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - постанова № 153), якою затверджено відповідний Порядок. Постанова № 153 офіційно опублікована та набрала чинності 13.02.2025.
Відповідно до пункту 4 постанови № 153 (у редакції з урахуванням змін, унесених постановами Кабінету Міністрів України від 01.04.2025 № 387 та від 30.07.2025 № 942) громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 грн.
Абзацом п`ятим пункту 4 постанови № 153 визначено категорії військовослужбовців, яким винагорода не виплачується, зокрема осіб, які притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів - до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, або на підставі письмового наказу - до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, що враховується для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Пунктом 4 Постанови № 153 установлено, що: громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень; військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених); військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі; військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується. 
Суд оцінює відповідність позивача наведеним умовам.
Належність позивача до рядового, сержантського і старшинського складу підтверджується матеріалами справи: позивач проходить військову службу на посаді начальника третього відділу прикордонної служби (тип С) розвідувально – ударних безпілотних авіаційних комплексів прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально – ударних безпілотних авіаційних комплексів НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, має звання – капітана. Отже, першу умову дотримано.
Щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях судом встановлено, 29.10.2024 о 04.00, під час виконання бойового завдання внаслідок ворожого авіаційного удару в районі н.п. Новеньке (Сумський р-н, Сумська обл.) ОСОБА_3 одержав Мінно-вибухову травму, акубаротравма з порушенням цілісності барабанної перетинки зліва Травмування (поранення, контузія, каліцтво) не є наслідком скоєння правопорушення. При отриманні травмування не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а також подія не була наслідком навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю. Відповідно довідки від 16 березня 2026 № 08/1354 де зазначено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 12 травня 2025 року по 25 грудня 2025 року брав участь у бойових завданнях відповідно до бойових розпоряджень. Цю обставину відповідач у відповіді не заперечує та не спростовує. Відтак третю та четверту умови дотримано.
Доказів притягнення позивача до кримінальної відповідальності, двократного або більше притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення чи до дисциплінарної відповідальності, що враховується для оцінки стану дисципліни і строк дії стягнень за які не закінчився, матеріали справи не містять. Позивачем надано витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» з якого вбачається, що відомості про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 відсутні. Отже, обмежень, передбачених абзацом п`ятим пункту 4 постанови № 153, до позивача не застосовується.
Спірним у справі є питання дотримання другої умови - чи був позивач у віці до 25 років прийнятий на військову службу під час воєнного стану, з огляду на те, що ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу раніше дати запровадження воєнного стану. 
Як убачається з матеріалів справи, позивач уклав контракт про проходження військової служби строком на п`ять років 02.03.2022 у віці 21 рік, тобто на період дії воєнного стану, введеного з 24.02.2022. Тобто з 02.03.2022 позивач у віці 21 рік уклав контракт для проходження військової служби в умовах воєнного стану.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу раніше дати запровадження воєнного стану. 
Суд враховує, що постанова № 153 не містить застережень чи обмежень щодо необхідності укладення контракту вперше або щодо неприпустимості врахування продовження проходження військової служби в умовах воєнного стану. Метою постанови, як випливає з її назви та змісту, є підвищення мотивації окремих категорій громадян до проходження військової служби під час воєнного стану та винагородження за тривалість проходження служби в бойових умовах. Позивач, який у 21 рік, продовжив проходження військової служби в умовах воєнного стану та брав безпосередню участь у бойових діях, за своїм фактичним становищем повністю відповідає тій категорії осіб, для мотивації та винагородження яких ухвалено постанову № 153.
Тлумачення пункту 4 постанови № 153 у вузькому значенні - лише щодо осіб, які вперше були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану - призводило б до дискримінації осіб, які до 25 років були прийняті на службу до введення воєнного стану і після його введення також виявили волю продовжувати військову службу, фактично проходячи її в умовах воєнного стану та беручи участь у бойових діях. Частинами першою, другою статті 24 Конституції України закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками соціального походження, майнового стану чи іншими ознаками.
Конституційний Суд України у Рішенні від 07.07.2004 № 14-рп/2004 наголосив, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності, що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими; у противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію. 
Суд не вбачає істотної, об`єктивно виправданої та справедливої мети, яка б виправдовувала позбавлення права на винагороду осіб, котрі, перебуваючи у тій самій віковій категорії та беручи участь у бойових діях, продовжили проходження військової служби в умовах воєнного стану лише на тій підставі, що були прийняті на військову службу раніше дати запровадження воєнного стану .
Суд також враховує, що в разі неоднозначності норми права перевага надається тлумаченню, яке найбільш повно забезпечує реалізацію прав особи. 
Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі № 240/4894/23, вирішуючи спір про право на соціальну виплату, передбачену актом Кабінету Міністрів України, сформулював правовий висновок, відповідно до якого застосування судом принципу тлумачення закону на користь особи (in dubio pro homine) має бути правилом, а принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися обрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси особи: «у вагомих сумнівах - на користь людини». 
У силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України цей висновок враховується судом при вирішенні цієї справи.
Крім того, суд зважає на конституційно значущий характер функцій, які виконують громадяни, що захищають Вітчизну. 
Конституційний Суд України у Рішенні від 18.12.2018 № 12-р/2018 зазначив, що, виходячи зі змісту статей 17, 65 Основного Закону України, громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, а тому держава повинна надавати їм особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту.
Формування суб`єктного складу учасників експериментального проекту (пункт 3 постанови № 153) і визначення кола осіб, які мають право на винагороду (пункт 4 постанови № 153), не є тотожними. Пункт 3 постанови № 153 визначає учасників проекту як осіб віком від 18 до 25 років, які приймаються на службу за контрактом на посади рядового складу, тоді як пункт 4 окремо й самостійно визначає коло осіб, які набувають права на винагороду, охоплюючи осіб рядового, сержантського і старшинського складу, що проходять службу та брали безпосередню участь у бойових діях. Позивач підпадає під дію саме пункту 4 постанови № 153.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позивач відповідає сукупності умов, визначених пунктом 4 постанови № 153, а саме: належить до сержантського (старшинського) складу; у віці до 25 років продовжив проходження військової служби в умовах воєнного стану; станом на дату набрання чинності постановою № 153 проходив військову службу та продовжує її проходити; брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю значно перевищує шість місяців станом на 13.02.2025, крім того, одержав Мінно-вибухову травму, акубаротравма з порушенням цілісності барабанної перетинки зліва; не належить до кола осіб, яким винагорода не виплачується. Відтак позивач має право на одноразову грошову винагороду в розмірі 1000000 грн.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може мати декларативного характеру. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на ефективний засіб юридичного захисту. Під ефективним способом захисту слід розуміти такий, що забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову винагороду в розмірі 1000000 грн, передбачену пунктом 4 постанови № 153.
Щодо вимоги позивача про нарахування грошової винагороди на розрахунковий рахунок, така не підлягає задоволенню, оскільки порядок нарахування та виплати грошової винагороди відноситься до компетенції відповідача.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач правомірності своєї бездіяльності належними та допустимими доказами не довів.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Державної Прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень ОСОБА_1 на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 № 153.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Державної Прикордонної служби України ( адреса: АДРЕСА_1 ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) у повному обсязі у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 № 153. 
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя | Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ