П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 521/7557/26

Головуючий в 1 інстанції: Леонов О. С.
Час і місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А. І.
– Ступакової І. Г.
при секретарі – Потомському А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Хаджибейського районного суду міста Одеси від 29 липня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив визнати протиправною та нечинною постанову серії ЕНА №7164016 від 09.05.2026, винесену інспектором 2 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Воєводою І.Ю., якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 09.05.2026 він не здійснював перетин подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3 ПДР. Вказує, що після виїзду зі станції шиномонтажу здійснив рух паралельно стоп-лінії (розмітці 1.12) перед світлофором та повернув ліворуч, оминаючи горизонтальну розмітку.
Зазначає, що розворот (поворот ліворуч) на регульованому перехресті є дозволеним маневром за відсутності заборонних дорожніх знаків чи розмітки. Крім того, Позивач вказує на грубе порушення інспектором поліції його права на захист, що виразилося у безпідставному відхиленні клопотання про відкладення розгляду справи для залучення адвоката та збору відеодоказів.
Рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 29 липня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 — задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕНА № 7164016 від 09 травня 2026 року, винесену інспектором 2 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Воєводою Іваном Юрійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.
Не погоджуючись з таким рішенням суду Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що в обґрунтування власної позиції позивачем не було надано належних, допустимих, а в їх сукупності достатніх доказів, які б спростовували факт вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Вказує, що законодавцем чітко визначено повноваження суду щодо рішень, які приймаються за результатами розгляду адміністративних справ даної категорії, серед яких «визнання постанови серії ЕНА № 7164016 від 09.05.2026 протиправною» не передбачено. Крім того під час ухвалення рішення по справі суд не вирішив подальшу долю спірної постанови: не вирішено питання щодо направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) чи закриття справи про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 .
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 09.05.2026 о 10:27:45 інспектором 2 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Воєводою І.Ю. було винесено постанову серії ЕНА № 7164016. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 09.05.2026 о 10:08:44 Позивач, керуючи транспортним засобом марки «LEXUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 2/1, здійснив перетин подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3. Зазначено, що своїми діями водій порушив п. 8.5.1 Правил дорожнього руху (ПДР) щодо виконання вимог горизонтальної дорожньої розмітки. За вчинення вказаного правопорушення Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Вважаючи рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що порушує права позивача, останній звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, а факт вчинення Позивачем порушення ПДР не знайшов свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду, а тому прийшов до висновку про скасування спірної постанови.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу. 
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).
За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил .
Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
У відповідності до п. 2.3.6) ПДР водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 8.5.1. ПДР, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Згідно п. 34 ПДР Горизонтальна розмітка має таке значення:
1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15;
1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2 + 1) смугами.
Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.
Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме ч. 2 ст. 222 встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.
Суд відхиляє твердження відповідача про те, що позивачем не надано доказів на спростування факту вчинення адміністративного правопорушення, оскільки в силу презумпції невинуватості, позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість, тоді як саме на суб`єкта владних повноважень (відповідача) покладено обов`язок зібрати та надати суду беззаперечні докази вчинення особою правопорушення.
Так, дослідивши наданий відповідачем відеозапис, суд встановив, що з його змісту не вбачається об`єктивного підтвердження факту перетину позивачем подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3. Наданий відеоматеріал не фіксує траєкторію руху транспортного засобу в момент нібито вчинення маневру у спосіб, що дозволяла би беззаперечно констатувати порушення ПДР.
Судом першої інстанції правомірно зазначено, що зйомка велася зі значної відстані, а ракурс камери не дозволяє достеменно встановити факт порушення вимог горизонтальної розмітки під час здійснення маневру.
Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними, достовірними та достатніми доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).
Крім того, в п.30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірною та підлягає скасуванню.
Щодо доводів апелянта, що стаття 286 КАС України не передбачає ухвалення рішення про «визнання постанови протиправною», то колегія суддів зазначає, що скасування акта індивідуальної дії є логічним та правовим наслідком визнання його протиправним. Суд першої інстанції застосував формулювання «визнати протиправною та скасувати», що в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону та принципу ефективності судового захисту.
Посилання апелянта на те, що суд не вирішив подальшу долю адміністративної справи, також є неспроможними. З моменту скасування постанови судом, правові наслідки такої постанови припиняються, а особа вважається такою, що не притягувалася до відповідальності.
Верховний Суд у своїх постановах звертає увагу на те, що формальні недоліки резолютивної частини судового рішення (наприклад, відсутність окремої фрази «провадження закрити» при фактичному скасуванні штрафу) не є підставою для скасування рішення суду по суті, якщо суд правильно встановив обставини справи та незаконність дій відповідача.
Отже, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 313, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду міста Одеси від 29 липня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено та підписано 08 вересня 2026 року . 

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова