ун. № 2608/13451/12

пр. № 2/2608/6146/12 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2012 року 

Святошинський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді - Чалої А.П.,
при секретарі - Котляр Ю.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 ,
3-тя особа: Головне управління юстиції у м.Києві 
про визнання договору дарування квартири недійсним, удаваним, встановлення 
укладення договору довічного утримання, розірвання договору довічного 
утримання і визнання права власності на квартиру, - 

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між нею і відповідачем 02.04.2010р., визнати цей договір удаваним, встановити, що між нею і відповідачем було укладено договір довічного утримання і розірвати договір довічного утримання у зв*язку з його не виконанням, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним.
ОСОБА_2 є її племінником і єдиним родичем, а вона мала у власності квартиру АДРЕСА_1 і склала заповіт на відповідача, яким заповіла йому вказану квартиру. 02.04.2010р. на прохання відповідача між ними був додатково укладений ще договір дарування цієї квартири племінникові. Усі документи збирав відповідач, возив її до нотаріуса і в БТІ, де вона підписувала якісь папери. Копію договору дарування нотаріус їй не видав, її прав і правових наслідків укладеної угоди не роз*яснив. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік – ОСОБА_3 . Вона, також, є хворою людиною похилого віку, а племінник обіцяв допомагати їй, але свого обов*язку не виконує, мешкає в іншому місці і присилає їй лише по 200-300 грн. на місяць. Усі витрати по спірній квартирі вона несе сама. Вважала, що договір дарування укладений нею під впливом тяжкої обставини, замість договору довічного утримання і вона бажає залишатися власником спірної квартири.
Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 233, 235, 744, 755, 756 ЦК України.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та дала суду пояснення, які по суті відрізняються від обставин, викладених в позові. 
Так, позивачка вказала про те, що при укладенні договору дарування племінник ОСОБА_2 допомогу їй не обіцяв, але присилав їй по 200-300 грн. на місяць і ніяких претензій щодо виселення її зі спірної квартири до неї не пред*являв. Намір звернутися до суду з даним позовом у неї виник після розмови із сусідами, яким вона повідомила про дарування квартиру племіннику і які говорили їй, що тепер вона «бомж» і ця обставина її дуже обурила. Хоча вона є людиною похилого віку і має хворобу очей, але вона виписує політичну пресу, яку читає. Їй було відомо про укладення саме договору дарування належної їй квартири відповідачу, але спочатку з цією обставиною вона погоджувалась. До укладення договору дарування спірної квартири і в подальшому в її житті змін не настало. 
Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність, не відповідність дійсним обставинам справи тих обставин, про які вказує позивачка в позовній заяві та пояснив про те, що у позивачки крім відповідача інших родичів не має, рішення щодо укладення договору дарування мало добровільний і свідомий характер. Про договір довічного утримання мова ніколи не йшла, оскільки бабуся мешкала з чоловіком, який помер лише в травні 2012р. Разом із позивачкою вони їздили до державних установ і збирали документи для оформлення договору дарування квартири, нотаріус роз*яснював позивачці її права та обов*язки, зміст угоди, яка укладається, давав їй прочитати проект договору і видав їй його копію, укладення договору дарування відбувалось добровільно і свідомо. Відповідач мешкає в м.Львові, а бабусі надсилає лише кошти поштою один раз на місяць, ніяких намірів щодо виселення позивачки зі спірної квартири не має і відповідних вимог до неї не пред*являв. Після смерті чоловіка у бабусі відбулися розмови із сусідами, які й повідомили позивачці, що вона не є власником квартири, в якій мешкає і що племінник може квартиру у будь-який час забрати, а її виселити, що і стало підставою для звернення до суду з даними позовом. Його правові підстави є надуманими, недоведеними і такими, що виключають одна одну. 
Головне управління юстиції явку свого представника в судове засідання не забезпечило, просить розглядати справу у його відсутності (а.с. 35-36 – лист).
Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі.
Заслухавши пояснення позивачки і її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.
Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що 02.04.2010р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8-9 – копія договору), який, як пояснив представник відповідача, зареєстрований в БТІ.
Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 03.08.2012р. ОСОБА_1 скасувала заповіт, складений на користь ОСОБА_2 (а.с. 22 – копія витягу).
ОСОБА_1 є людиною похилого віку, оскільки народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та має ряд фізичних вікових захворювань, що підтверджується медичною документацією (а.с. 11, 12, 13, 14, 15, 17, 18, 20, 21 – копії), а також має ІІ групу інвалідності безстроково по загальному захворюванню (а.с. 10 – копія довідки МСЕК).
Правовими підставами заявленого позову ОСОБА_1 вказує норми права, які мають різні правові наслідки і різні предмети доказування, у зв*язку з чим по суті виключають їх одночасне застосування.
Так, в ст.203 ЦК України закріплені вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а в ст.216 ЦК України, вказані наслідки недійсності правочину, де в частині 1 зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов*язані з його недійсністю.
В частині 1 ст.233 ЦК України вказано, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на край невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Відповідно до частини 2 цієї норми права, при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу…
А згідно частини 2 ст.235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
В даному спірному випадку позивачкою не доведено належними і допустимими доказами, крім її особистих прояснень в суді, жодної із правових підстав зазначених вище норм права.
Так, в суді не встановлено при укладенні договору дарування спірної квартири порушення будь-якої вимоги відповідно до ст.203 ЦК України, які в сукупності є необхідними для чинності правочину, а тому правові підстави для визнання спірного договору недійсним відсутні.
Позивачка не надала суду доказів про існування тяжкої обставини, яка стала підставою для укладення оспорюваного нею договору дарування спірної квартири, причинного зв*язку між цією обставиною і необхідністю укласти договір дарування квартири, а також не надано доказів щодо укладення цього договору на вкрай не вигідних для позивачки умовах, оскільки нею особисто вказувались ті обставини, що відповідач є її єдиним родичем і на його користь вона складала заповіт.
Також, позивачкою не доведено удаваність спірного правочину, оскільки сама позивачка вказувала, що при укладенні договору дарування спірної квартири, племінник не обіцяв їй допомагати, мова йшла саме про договір дарування квартири, відповідач ніколи не пред*являв вимог про її виселення зі спірної квартири або її продаж, а підставою для звернення до суду позивачки послугували розмови із сусідами, які негативно відреагували на повідомлення нею їм тієї обставини, що вона подарувала квартиру племіннику, на що вони почали говорити їй, що тепер вона «бомж», що її дуже обурювало. 
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і достовірними доказами, пояснення позивачки в суді протирічать відомостям позовної заяви, правові підстави позову є взаємовиключними по суті і жодна не є доведеними, а тому суд вважає за необхідне в позові відмовити.
Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 233, 235, 744, 756 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223 ЦПК України, суд, - 

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Головне управління юстиції у м.Києві про визнання договору дарування квартири недійсним, встановлення укладення договору довічного утримання, розірвання договору довічного утримання і визнання права власності на квартиру - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення суду – протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: