Справа № 522/14748/25
Провадження №2/522/3691/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Сафтюк-Панько Б.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
ВСТАНОВИВ:
01 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеса надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому є спадкоємицею п`ятої черги після його смерті. Інших спадкоємців після його смерті немає. Разом з тим, позивач зазначає, що державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів.
Ухвалою суду від 02 липня 2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального провадження.
16 вересня 2025 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеса задоволено клопотання про витребування доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Витребувано від Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса (вулиця Богдана Хмельницького, 98, Одеса, Одеська область, 65000) належним чином завірену копію спадкової справи № 75л/2020, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
12 листопада 2025 року до суду надійшла заява про долучення доказів, а саме копії спадкової справи.
Ухвалою суду від 18 грудня 2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 
18 лютого 2026 року ухвалою суду витребувано у Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради (код ЄДРПОУ: 03350290, 65048, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Троїцька, будинок 25, тел.: (048) 737 80 55, e-mail:bti@omr.gov.ua) оригінали та/або належним чином завірені копій правовстановлючих документів на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , в тому числі з матеріалів інвентаризаційної справи про належність зазначених об`єктів нерухомого майна, а також реєстрової книги.
20 липня 2026 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій просила долучити до матеріалів справи документи із КП «БТІ» ОМР на виконання ухвали суду.
Представник позивача подала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності.
Представник відповідача до суду не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 10103.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 та 1/8 частина квартири АДРЕСА_2 . 
Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданому 24 лютого 2020, спадкова справа № 65565659.
ОСОБА_2 був двоюрідним братом ОСОБА_1 .
Матір`ю ОСОБА_2 була ОСОБА_3 .
При житті ОСОБА_3 склала заповіти, а саме заповіт на ім`я ОСОБА_1 , яким заповідала їй квартиру АДРЕСА_3 та на ім`я ОСОБА_4 квартири, розташовані за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 .
При цьому, на момент смерті, її син ОСОБА_2 був непрацездатною особою, а тому мав право на обов`язкову долю після її смерті.
Таким чином, ОСОБА_2 був спадкоємцем після смерті своєї матері на частини квартири АДРЕСА_1 , 1/8 частина квартири АДРЕСА_2 та частини квартири АДРЕСА_3 .
ОСОБА_1 15 жовтня 2020 року отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі.
Згідно з даним свідоцтвом, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є його двоюрідна сестра, ОСОБА_1 . Свідоцтво видано на частку квартири, яка належала ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем після смерті якої був її син – ОСОБА_2 , який спадщину прийняв (обов`язкова частка частка), але не оформив своїх спадкових прав. 
Разом з тим, постановою Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі від 27 січня 2025 вих. № 84/02-14 було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до положень ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ст.1217 ЦК України.
В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1220 ЦК України, визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Місцем відкриття спадщини, за нормою ст.1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини – ст.1222 ЦК України.
Згідно з ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Відповідно до ст.392 ЦК України, право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який посвідчує це право. З урахуванням вищезазначеного та положень статей 1296-1299 ЦК України, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог статей 12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Положеннями ч. 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Частина 7 статті 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_1 та 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя: