Справа № 466/3447/26
Провадження № 2/466/2792/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
20.07.2026 м.Львів
Шевченківський районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді Торської І.В.,
секретаря судового засідання Гавдульського Р.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львів, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

20 квітня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №00-1050275.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір надання коштів у кредит №00-1050275 в електронній формі. 23.01.2026 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» укладено Договір факторингу №23012026-МК/ЄАПБ, за умовами якого позивач (як фактор) за цим Договором, зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнта) за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові грошові вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.
Згідно із реєстром боржників від 23.01.2026 за Договором факторингу №23012026-МК/ЄАПБ до позивача перейшло право вимоги заборгованості ОСОБА_1 на загальну суму 14 950,60 грн, в тому числі: 8 400,00 грн. - залишок по тілу кредиту, 3 750, 60 грн. - залишок по відсоткам, 2 800,00 грн. - штрафні санкції згідно умов договору.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.05.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак у поданій позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив.
Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, що стверджується довідками про доставку електронних листів, відзив відповідачкою до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 24.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит №00-10503275.
Згідно умов договору сума кредиту становить 7000,00 гривень. Строк кредитування/строк договору 360 днів. Процентна ставка/день - 0,94% (фіксована), Комісія за надання кредиту 20,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1 400,00 гривень).
Як вбачається з додатку про підтвердження переказу грошових коштів від 30.01.2026 ОСОБА_1 24.07.2025 було перераховано грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. на карту № НОМЕР_1 ; номер транзакції 45334-09418-11644.
26.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» укладено договір факторингу №23012026-МК/ЄАПБ, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за укладеним кредитними договорами згідно Реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги.
23.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу №23012026-МК/ЄАПБ від 26.01.2026.
Згідно платіжної інструкції №13 від 29.01.2026 ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «МАКС КРЕДИТ» грошові кошти у сумі 1 838 763,31 гривень, згідно договору факторингу №23012026-МК/ЄАПБ від 26.01.2026.
Так, відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №23012026-МК/ЄАПБ від 26.01.2026 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за договором №00-10503275 від 24.07.2025 у сумі 14950,60 гривень, з яких: 8400,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3750,60 гривень - сума заборгованості за відсотками; 2800,00 гривень – штрафні санкції згідно умов договору.
З детального розрахунку заборгованості слідує, що заборгованість ОСОБА_1 становить 14950,60 гривень, з яких: 7000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3750,60 гривень - сума заборгованості за відсотками; 2800,00 гривень - штрафні санкції згідно умов договору; 1400,00 гривень за нарахованими комісіями.
Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит".
Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частини 2 статті 1056-1 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.1055 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статей 1046-1053 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ч.6 цієї статті визначає, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У силу ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення 24.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 кредитного договору №00-1050275, а також факт отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлені судом факти, всупереч вказаним положенням процесуального закону, стороною відповідачки не спростовано.
Дослідивши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про його обґрунтованість у частині нарахування основної суми боргу (тіла кредиту) та відсотків за користування коштами. Оскільки відповідачкою не надано суду власного контррозрахунку, суд вважає ці вимоги доведеними.
Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення суми заборгованості за штрафними санкціями, суд вирішив наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи ту обставину, що штраф, який передбачений кредитним договором, нарахований у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, він підлягає списанню кредитодавцем та підстави для його стягнення за рішенням суду відсутні.
Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки заборгованості за комісіями, суд виходив з наступного.
Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісіями за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості.
За таких обставин, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредитної лінії №00-10503275 від 24.07.2025 у розмірі 10750,60 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 3750,60 грн., а тому позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2662,40 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи.
Таким чином, із відповідачки на користь позивача слід стягнути 1914,27 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст.10, 23, 81, 141, 247, 258, 259, 263-268, 273, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №00-10503275 від 24.07.2025 в розмірі 10750 (десять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 60 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1914 (одна тисяча дев`ятсот чотирнадцять) грн. 27 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Сторони в справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: Київська обл., м.Бровари, вул.Лісова, буд.2.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Текст рішення складено та підписано 20.07.2026 року.

Суддя            І.В. Торська