ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 902/1206/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.
за участю секретаря судового засідання: Кравчук О. І.,
та представників: 
позивача - не з`явився, 
відповідача-1 - Мишковської Т. М. (в режимі відеоконференції),
відповідача-2 - не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вінпродторг ЛТД"
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2026
на рішення Господарського суду Вінницької області від 01.05.2025
у справі № 902/1206/24
за позовом Акціонерного товариства "РВС БАНК" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вінпродторг ЛТД", Вінницької міської ради 
про визнання неправомірними рішень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, закриття розділу Реєстру прав власності на нерухоме майно та зобов`язання передати об`єкт нерухомості, 
В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство "РВС БАНК" (далі - АТ "РВС БАНК"; позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вінпродторг ЛТД" (далі - ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД"; відповідач-1), Вінницької міської ради (далі - Вінницька міська рада; відповідач-2) з позовом про визнання неправомірними рішень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, закриття розділу Реєстру прав власності на нерухоме майно та зобов`язання відповідача-1 передати позивачу об`єкт нерухомості.
На обґрунтування позовних вимог, АТ "РВС БАНК" посилалося на те, що є власником цілісного майнового комплексу (далі - ЦМК) за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31А. Водночас цей об`єкт нерухомості зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" із присвоєною адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, 31А та знаходиться у його володінні та користуванні. Наявність у ЦМК подвійної поштової адреси і подвійної державної реєстрації прав власності за різними особами є перешкодою позивачу в користуванні та розпорядженні нерухомим майном.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 01.05.2025 (суддя - А. А. Тварковський), залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 (головуючий суддя - М. І. Юрчук, судді - О. Г. Крейбух, О. М. Тимошенко), позов задоволено частково.
Визнано незаконними та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради від 25.06.2010 № 181, від 30.07.2010 № 219.
Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" від 29.10.2010 про державну реєстрацію за ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" права власності на об`єкт нерухомого майна (тип майна: виробничі та складські будівлі), яке знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, 31А. 
Зобов`язано ТОВ Фірма "Вінпродторг ЛТД" передати АТ "РВС Банк" об`єкт нерухомості - ЦМК, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31А.
В решті позовних вимог відмовлено.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2007 у справі № 2-646 визнано за ТОВ "Торговий дім Віктор" право власності на ЦМК, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31А, а саме: склад з прибудовою (літ. "А" інвентарної справи), площею 582,4 кв.м, адміністративну будівлю з прохідною (літ. "Б" інвентарної справи), площею 309,8 кв.м; столярну майстерню (літ. "В" інвентарної справи), площею 65,0 кв.м; цех-ангар та хозблок з прибудовою (літ. "Г" та "Д" інвентарної справи), площею 786,3 кв.м; котельню (літ. "Е" інвентарної справи), площею 146,1 кв.м; склад (ангар) (літ. "Ж" інвентарної справи), площею 488,1 кв.м; майстерню (літ. "З" інвентарної справи), площею 123,7 кв.м; склад (ангар) (літ. "К" інвентарної справи), площею 4890 кв.м; забор (літ. "N1" інвентарної справи); водозбірну башню (літ. "N2" інвентарної справи); мостіння (асфальтове покриття - літ. "І" інвентарної справи); навіс (літ. "Й" інвентарної справи); навіс (літ. "Л" інвентарної справи); навіс (літ. "М" інвентарної справи); навіс (літ. "Н" інвентарної справи); навіс (літ. "О" інвентарної справи); обладнання згідно з специфікацією № 1. Зобов`язано КП "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" зареєструвати право власності на нерухоме майно за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31А за ТОВ "Торговий дім Віктор".
04.06.2007 між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ТОВ Фірма "Укрводпром" було укладено кредитний договір № 19/КЛ/24-05-07 (сума кредиту - 500 000,00 дол. США). 
У забезпечення виконання зобов`язань, між АКБ "ТАС-Комерцбанк" (іпотекодержатель) та ТОВ "ТД "Віктор" (іпотекодавець, що є майновим поручителем ТОВ-фірми "Укрводпром") було укладено іпотечний договір 19/КЛ/24-05-07-Z-01, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Свириденком А. Б. (реєстровий номер 1582), згідно з якого передано в іпотеку ЦМК, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31а та складається зі складу з прибудовою літ. "А", загальною площею 582,4 кв.м, адміністративної будівлі з проходною літ. "Б", загальною площею 309,8 кв.м, столярної майстерні літ. "В", загальною площею 65,0 кв.м, цеху-ангару та хозблоку з прибудовою літ. "Г", літ. "Д", загальною площею 786,3 кв.м, котельної літ. "Е", загальною площею 146,1 кв.м, складу (ангару) літ. "Ж", загальною площею 488,1 кв.м, майстерні літ "З", загальною площею 123,7 кв.м, складу (ангару) літ. "К", загальною площею 489,0 кв.м, навісів літ. "Н", "О", "И", "М", "Л", мостіння (асфальтове покриття) літ. 1, водозбірної башні літ. № 2, забору № 1 та належав іпотекодавцю на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 25.01.2007 у справі № 2-646.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, 21.10.2008 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О. вчинено виконавчий напис за реєстровимномером 4875 та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 19/КЛ/24- 05-04-Z-01 (т. 1, а. с. 146).
27.10.2008 було відкрито виконавче провадження № 9700840 з примусового виконання виконавчого напису ВМА № 103839, який видано 21.10.2008 Курановою О. О., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 4875 про звернення стягнення на передане в іпотеку за іпотечним договором № 19/KH/24-05-07-Z-01 нерухоме майно - ЦМК, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31а та належало ТОВ "Торговий дім "Віктор" на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2007 у справі № 2-646.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01.03.2010 у справі № 2646/07 рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2007 (на підставі якого ТОВ "Торговий дім "Віктор" набуло право власності на ЦМК) скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Підставою скасування рішення суду першої інстанції є те, що судом першої інстанції під час розгляду справи в попередньому судовому засіданні не було залучено до участі ТОВ Фірма "Укрводпром" як орендаря спірного нерухомого майна. 
Під час нового судового розгляду справи № 2646/07 представник позивача відмовився від своїх позовних вимог, а тому 16.04.2010 Замостянським районним судом м. Вінниці було закрито провадження у справі за первісним позовом, а зустрічний позов - залишено без розгляду у зв`язку з неявкою позивача за зустрічним позовом.
Рішенням виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради від 25.06.2010 № 181 (за заявою ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" та у зв`язку з інвентаризацією будівель) присвоєно виробничим та складським будівлям, а саме: складу з прибудовою літ. "А", загальною площею 582,4 кв.м, адмінбудинку з прибудовами літ. "Б", загальною площею 309,8 кв.м, столярній майстерні літ. "В", загальною площею 65,0 кв.м, цеху ангару літ. "Г", господарському блоку з прибудовою літ. "Д", загальною площею 786,3 кв.м, котельні літ. "Є", загальною площею 146,1 кв.м., складу літ. "Ж", загальною площею 488,1 кв.м, майстерні літ "З", загальною площею 123,7 кв.м, складу літ "К", загальною площею 489,0 кв.м, навісів літ. "Н", "О", "И", "М", "Л", замощення 1, водонапорної вежі № 2, огорожі № 1, які належать ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД", нову поштову адресу, а саме: масив "Вінницький", Вінницького району, Вінницької області, вул. Чехова, буд. 31а взамін адреси: м. Вінниця, вул. Чехова, буд. 31а та доручено Комунальному підприємству "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" оформити та зареєструвати на ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" свідоцтво про право власності на зазначені вище виробничі та складські будівлі взамін свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради від 30.05.2003 № 42.
Рішенням виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради від 30.07.2010 № 219 внесено зміни до рішення № 181 виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради та присвоєно відповідному нерухомому майну нову поштову адресу: Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, 31а взамін адреси: масив "Вінницький", Вінницького району, Вінницької області, вул. Чехова, буд. 31а.
04.08.2010 ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" було видано свідоцтво САЕ № 015913 про право власності на виробничі та складські будівлі, що знаходяться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, 31а.
Комунальним підприємством "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" 29.10.2010 було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості - виробничі та складські будівлі, які розташовані за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, 31а, загальною площею 2990,4 кв.м за ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" з присвоєнням реєстраційного номера майна: 26516369; підстави виникнення права власності: свідоцтво про право власності САЕ 015913 від 04.08.2010, видане виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області на підставі рішення від 30.07.2010 № 219.
Факт реєстрації підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.
21.03.2011 заступником начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області (виконавче провадження № 9700840) винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення борг, згідно з якої було вирішено передати в рахунок погашення боргу стягувачу - ПАТ "Сведбанк" ЦМК, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31А. Згідно з актом про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу на нерухоме майно, складеного 21.03.2011 ЦМК, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31а було передано ПАТ "Сведбанк".
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що
- Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк" у зв`язку з приведенням Статуту у відповідність до норм Закону України "Про акціонерні товариства" змінило своє найменування на ПАТ "Сведбанк";
- 19.10.2012 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О. видано свідоцтво № 5017 про право власності ПАТ "Свєдбанк" на ЦМК, загальною площею 2990,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31А;
- рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 змінено найменування ПАТ "Сведбанк" на ПАТ "Омега Банк";
- згідно з постановою Правління НБУ від 06.07.2015 № 437 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Омега Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 06.07.2015 № 127 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Омега Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Омега Банк" та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію ПАТ "Омега Банк";
- відповідно до плану регулювання неплатоспроможного банку ПАТ "Омега Банк", затвердженого рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.05.2015, визначено спосіб виводу неплатоспроможного ПАТ "Омега Банк" з ринку шляхом створення перехідного банку та визначено, що правонаступником активів та обов`язків за вимогами кредиторів за переданими зобов`язаннями став ПАТ "Перехідний Банк "РВС Банк".
03.07.2015 в межах процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку ПАТ "Перехідний Банк "РВС Банк" було передано ЦМК, що розташований в м. Вінниця, вул. Чехова, 31а, що підтверджується відповідним актом приймання - передачі нерухомого майна.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна право власності на ЦМК загальною площею 2990,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31А зареєстровано за ПАТ "Перехідний Банк "РВС БАНК" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 913386305101) - 19.04.2016.
Суди попередніх інстанцій зазначили, що в матеріалах справи міститься копія ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2023 у справі № 127/7160/16-к (провадження № 1-кп/127/41/17), протокол виїмки від 19.11.2012, постанова про визначення долі речових доказів від 25.12.2013, акт приймання-передачі речового доказу з відповідального зберігання від 15.01.2014. Вказані документи підтверджують, що спірний ЦМК був предметом злочину. Так, 13.11.2012, за наслідками вчинення протиправних дій з метою зняття обтяжень з майна (спірного ЦМК) відносно  ОСОБА_1  (який використовував підпорядковані йому товариства - ТОВ "Фірма "Укрводпром", ТОВ "Торговий дім "Віктор", ТОВ "Малиш", ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД") було порушено кримінальну справу № 862. Кримінальне провадження зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21.11.2012 за № 22012010000000001 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364-1, ч.5 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України.
Згідно з постанови про визначення долі речових доказів від 25.12.2013, в межах кримінальної справи № 862 (кримінальне провадження № 22012010000000001, зареєстроване в ЄРДР 21.11.2012), нерухоме майно - ЦМК за адресою: Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, 31А як об`єкт кримінального протиправних дій вилучено, визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання арбітражному керуючому-ліквідатору Томашуку М. С. 
За цією постановою вирішено повернути зазначене нерухоме майно - ЦМК ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД".
Згідно з актом приймання-передачі речового доказу з відповідального зберігання від 15.01.2014 ТОВ "Фірма "Укрводпром" в особі ліквідатора Томашука М. С. передає з відповідального зберігання речовий доказ у кримінальній справі № 862, отриманий на зберігання за актом від 16.11.2012, а ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" в особі засновника ОСОБА_1 - приймає з відповідального зберігання речовий доказ, а саме: майновий комплекс - нежитлові будівлі та споруди розташовані за адресою: с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, 31А (склад з прибудовою, адміністративну будівлю з прохідною, столярну майстерню, цех-ангар та хозблок, котельню, 2 склади, майстерню, навіси в кількості 5-ти штук, мостіння). 
Від імені ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" зазначений акт було підписано засновником ОСОБА_1 
20.09.2016 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області ПАТ "Перехідний Банк "РВС Банк" визнано потерпілим у справі № 127/7160/16-к. 
Згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2023 у справі № 127/7160/16-к (провадження №1-кп/127/41/17)  ОСОБА_1  звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364-1, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 22012010000000001 закрито. 
Предметом цього спору є визнання неправомірними рішень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, закриття розділу Реєстру прав власності на нерухоме майно та зобов`язання відповідача-1 передати позивачу об`єкт нерухомості.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з такого: 
- право власності АТ "РВС БАНК" на спірне майно є належним чином підтвердженим, набутим в процесі звернення стягнення на предмет іпотеки. Водночас ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" не є добросовісним набувачем спірного майна, однак продовжує володіти і користуватися спірним об`єктом нерухомості;
- реальним та ефективним способом захисту порушеного права АТ "РВС БАНК" як добросовісного набувача спірного нерухомого майна є позовна вимога про витребування такого майна у відповідача-1, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.04.2024 у справі № 910/3419/22;
- прийняття виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради спірних рішень, якими було змінено адресу об`єкта нерухомості, вплинуло на реалізацію позивачем правомочностей власника. З огляду на ст.ст. 16, 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) наявні підстави для визнання незаконними та скасування відповідних рішень виконавчого комітету, а не визнанням їх неправомірними; 
- з огляду на встановлені обставини справи, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заявлена позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковує відновлення становища, яке існувало до порушення та підлягає задоволенню.
При цьому, встановивши, що задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, яке видане виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого останній звернувся до суду, суди відмовили у цій частині позовних вимог. Суди попередніх інстанцій також дійшли висновку і про відмову у задоволенні позовної вимоги про закриття розділу Реєстру прав власності на нерухоме майно, який було відкрито при здійсненні державної реєстрації на об`єкт нерухомості - виробничі та складські будівлі, розташовані за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, 31А з присвоюванням реєстраційного номеру майна: 26516369 з огляду на задоволення позовної вимоги про витребування майна. 
Не погоджуючись із ухваленими у справі рішеннями, ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
У касаційній скарзі скаржник посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та на те, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18(914/608/20), від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14- ц, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, від 17.10.2018 у справі № 362/44/17 та інших. 
Скаржник у касаційній скарзі зазначає також таке: якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, з яким позивач не звертався; позивач звернувся із неправильним способом захисту своїх прав, а неналежність/неефективність заявленого позивачем способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові; оскільки відповідач не брав участь при розгляді справи з поважних причин, він був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування позовної давності, яка у цій справі позивачем очевидно пропущена; до позовних вимог про витребування майна на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки. 
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 18.05.2026.
У відзиві позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги з підстав, наведених у цьому відзиві. 
У справі оголошувалась перерва з 23.06.2026 до 30.06.2026.
29.06.2026 Вінницька міська рада звернулась до Верховного Суд із клопотанням, в якому просила здійснювати розгляд справи у Верховному Суді за відсутності її представника, за наявними у справі документами. 
30.06.2026 відповідач-1 звернувся до Верховного Суду із клопотанням, в якому просив поновити строк і долучити до матеріалів справим докази, а саме: відповідну інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.06.2026. Оскільки у клопотанні відповідач-1 фактично просить прийняти і надати оцінку новим доказам у справі, а згідно з ч. 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, то Верховний Суд відмовляє в задоволенні цього клопотання.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке. 
Відповідно до вимог ст. 300 ГПК України Верховним Судом оскаржувані судові рішення переглядаються саме в частині задоволених позовних вимог. 
Гл. 3 роз. I кн. 1 ЦК України регулюється захист прав та інтересів осіб. Так, за змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. 
Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).
Верховний Суд зазначає, якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, то такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність - це можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19). Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц). 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 зазначив, що засіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці.
Таке речове право, як право власності захищається загальними (гл. 3 ЦК України) і спеціальними способами захисту (гл. 29 ЦК України). Право власності є об`єктом судового захисту як одне із основоположних речових прав.
До речово-правових позовів "actiones in rem" відносяться, зокрема, позови про витребування речі із чужого незаконного володіння - позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника (ст.ст. 387, 388 ЦК України); про усунення перешкод, не пов`язаних із позбавленням володіння (негаторний позов "action negatoria" (ст. 391 ЦК України) тощо.
Законодавець у ст. 387 ЦК України закріпив норму, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Верховний Суд неодноразово зазначав таке: 
"згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (п.п. 43, 89), володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то факт володіння другими може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів особи, за якою право власності на нерухоме майно зареєстровано первинно та не припинялося (така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 823/378/16, від 07.08.2019 у справі № 193/11/17 та від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 914/520/18). Отже, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване одночасно за двома особами як нібито на два різні об`єкти, які є однією й тією ж нерухомістю, то обидві особи володіють таким нерухомим майном, але володіння кожної з цих осіб є неповноцінним. Ця особливість не змінює характеру порушення прав та інтересів постраждалої особи, яке полягає у позбавленні її порушником повноцінного володіння спірним майном. Тому належному способу захисту прав та інтересів постраждалої особи відповідає позовна вимога про витребування спірного нерухомого майна (див. постанови Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 910/3419/22, від 08.04.2025 у справі № 910/11109/23). 
Велика Палата Верховного Суду у п.п. 144- 149, 151 постанови від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23 виснувала таке: "звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права, позивач відповідно до ст. 162 ГПК України пропонує (викладає) в позові правову кваліфікацію спору, зокрема, формулює в ньому спосіб захисту, який, на його думку, забезпечить відновлення такого права. При цьому процесуальний закон не вимагає посилання на законодавчу норму, яка передбачає цей спосіб захисту або дозволяє його застосувати. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що є складовою класичного принципу "jura novit curia" (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19). Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можна витлумачити відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства (ст. 2 ГПК України). У свою чергу, якщо невідповідність способу захисту критеріям належності та ефективності призводить до відмови в задоволенні позовних вимог, то в разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові. У такому разі спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Оцінку предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке він зазначає в позовній заяві, здійснює суд, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 26.05.2022 у справі № 910/17717/20, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 990/150/23)". 
За встановлених фактичних обставин, врахувавши принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), господарські суди попередніх інстанцій розцінили заявлену позивачем вимогу про зобов`язання передати майно, як таку, що є вимогою про витребування майна, яка (вимога) є ефективним способом захисту прав позивача у цьому випадку.
Колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. 
Верховний Суд неодноразово висновував, що підставами для визнання акта незаконним та його скасування є невідповідність такого акта вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта незаконним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову (див. п. 36 постанови Верховного Суду від 27.05.2026 у справі № 910/10893/25).
Надавши оцінку наявним у матеріалах справи документам відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, встановивши, що: АТ "РВС БАНК" набуло право власності на ЦМК, що розташований в м. Вінниця, вул. Чехова, 31А в межах процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та за фактом звернення стягнення на таке майно як предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса (п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України), а ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" не є добросовісним набувачем спірного майна та продовжує володіти і користуватися спірним об`єктом нерухомості; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що спірний об`єкт нерухомості (ЦМК) зареєстровано під різними реєстраційними номерами та за двома різними юридичними особами, тобто наявне одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна (АТ "РВС БАНК" і ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД"), суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, керуючись принципом "jura novit curia", ст. 387 ЦК України (якою також обґрунтовано позов), підставно задовольнили позов в частині зобов`язання відповідача-1 передати позивачу спірний об`єкт нерухомості. Такі висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 08.04.2025 у справі № 910/11109/23).
Встановивши також, що: згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що спірний об`єкт нерухомості (ЦМК) зареєстровано під різними реєстраційними номерами та за двома різними юридичними особами; підставою виникнення права власності ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" згідно з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказано свідоцтво про право власності від 04.08.2010, видане виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради на підставі рішення від 30.07.2010 № 219; вказаним рішенням № 219 внесено зміни до рішення № 181 виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради від 25.06.2010 та присвоєно відповідному нерухомому майну нову поштову адресу: Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, 31А взамін адреси: масив "Вінницький", Вінницького району, Вінницької області, вул. Чехова, буд. 31а; зміна адреси нерухомого майна як за рішенням від 25.06.2010 № 181, так і за рішенням від 30.07.2010 № 219 не мала будь-яких правових підстав (на час зміни адреси спірного майна на це майно за реєстраційною адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 31А вже було звернуто стягнення як на предмет іпотеки за іпотечним договором); прийняття виконавчим комітетом спірних рішень вплинуло на реалізацію позивачем правомочностей власника, господарські суди попередніх інстанцій, керуючись ст.ст. 16, 21 ЦК України, з метою захисту прав позивача, обґрунтовано визнали незаконними та скасували рішення виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради від 25.06.2010 № 181, від 30.07.2010 № 219, а також визнали незаконним і скасували рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" від 29.10.2010 про державну реєстрацію за ТОВ "Фірма "Вінпродторг ЛТД" права власності на відповідний об`єкт нерухомого майна з огляду на приписи ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 
Водночас як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 
Законодавець у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п.п. 1, 4 ч. 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Велика Палата Верховного Суду у п. 60 постанови від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц зазначила про те, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
Разом з тим вказаною підставою для касаційного оскарження - п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України (див., зокрема, ухвалу Верховного Суду від 08.10.2024 у справі № 274/1477/20). Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див., зокрема, підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. Самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України покладається на скаржника. 
Надавши оцінку висновкам Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, на які посилається скаржник, колегія суддів зазначає таке.
- у справі № 914/2350/18 (914/608/20) за позовом ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра" до Акціонерного товариства "Мегабанк", Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Лідії Миколаївни про визнання протиправними рішень про прийняття у власність майна, визнання протиправними та скасування рішень про реєстрацію права власності в межах справи № 914/2350/18 за заявою ТОВ "Львівський завод РЕМА" до ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра" про банкрутство Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387, 388 ЦК України;
- у справі № 910/2592/19 Велика Палата Верховного Суд виснувала, що у разі відчуження на аукціоні у справі про банкрутство майна, яке належить іншій особі на праві власності, відновлення порушеного права власника проданого майна здійснюється шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387, 388 ЦК України. Для витребування майна від набувача не потрібно визнавати недійсним аукціон з продажу майна боржника в процедурі банкрутства, у тому числі в разі якщо перший з договорів, предметом яких було відчуження спірного майна до набуття боржником відповідного права власності на нього, визнано недійсним; 
- у справі № 488/5027/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що власник з дотриманням вимог ст.ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суди мали відмовити у задоволенні вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з урахуванням встановлених судами обставин, досліджених і оцінених доказів сам по собі факт присутності представника органів прокуратури на пленарному засіданні ради під час прийняття нею оскаржених рішень не є доказом обізнаності уповноважених органів держави про порушення її прав. Велика Палата Верхового Суду виснувала, що висновок апеляційного суду про відсутність пропуску позовної давності є правильним; 
- у справі № 466/8649/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідач ОСОБА_2 одержав спірне майно за безвідплатними договорами - договорами дарування. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, в разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі ст. 387 ЦК України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої; 
- у справі № 446/478/19 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Кам`янка-Бузької міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення Кам`янка-Бузької міської ради IV сесії VI скликання від 28.01.2011 № 10 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 506931 від 06.06.2011 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов;
- у справі № 362/44/17 позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що встановивши, що обов`язковою умовою віндикаційного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що на правовідносини щодо витребування спірних земельних ділянок поширюється дія припису ст. 387 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки прокурор пред`явив позов після спливу позовної давності, про застосування якої до позовних вимог просили відповідачі, то обґрунтованими доводи касаційних скарг і висновок суду першої інстанції про те, що у задоволенні позову слід відмовити.
Верховний Суд зазначає, що аналіз висновків, зроблених у постанові апеляційного господарського суду і рішенні суду першої інстанції, що оскаржуються, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведених вище постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі. Ці висновки не є різними, а зроблені судами з огляду на іншу фактично-доказову базу, за інших обставин, встановлених у справах, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) застосовувались норми матеріального і процесуального права (зокрема, ст.ст. 16, 387 ЦК України), а також було прийнято відповідні судові рішення. Верховний Суд зазначає і те, що посилаючись на вказані у касаційній скарзі постанови, скаржник залишає поза увагою те, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, чого скаржником у цьому випадку не було доведено. 
Решта наведених скаржником у касаційній скарзі постанов не є релевантними справі, яка переглядається.
Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави. 
Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем позовної давності при зверненні з цим позовом, то необхідно зазначити, що позовна давність застосовується лише за наявності відповідної заяви сторони у спорі (тобто на стадії розгляду справи в суді першої інстанції), матеріали справи якої не містять. Натомість доводи скаржника про те, що позивачем ймовірно було попущено позовну давність фактично зводяться до оцінки документів, що не належить до повноважень Верховного Суду з огляду на межі перегляду справи, визначені ст. 300 ГПК України. 
Решта доводів у касаційній скарзі фактично зводяться лише до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, та до встановлення обставин у справі, що з огляду на встановлені ст. 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не є компетенцією суду касаційної інстанції.
Законодавець у ч. 1 ст. 236 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 236 ГПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного господарського суду, ухвалених відповідно до ст. 236 ГПК України - без змін.
Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вінпродторг ЛТД" залишити без задоволення.
Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 та рішення Господарського суду Вінницької області від 01.05.2025 у справі № 902/1206/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О. В.