Копія
154/1310/26 
2/154/1077/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2026 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Каліщука А.А.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,
представника відповідача Кінаша Д.В. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі судових засідань Володимирського міського суду Волинської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (надалі ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 16.10.2025 між між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем укладено електронний кредитний договір № 45538324, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець надав відповідачу кредит в розмірі 3500 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами, комісію за надання кредиту.
Кредит видавався строком на 30 днів, із фіксованою процентною ставкою – 0,326% в день. 
Кредитодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, не повернув кошти та не сплатив проценти за користування кредитом, комісію. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 16.10.2025 утворилась заборгованість:
заборгованість за тілом кредиту — 3500 грн;
заборгованість за процентам – 342,30 грн;
заборгованість за комісією — 560 грн;
заборгованість за пенею — 7000 гривень.
Крім того, 16.10.2025 між між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем укладено електронний кредитний договір № 6712784, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець надав відповідачу кредит в розмірі 9000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами, комісію за надання кредиту.
Кредит видавався строком на 360 днів, з 16.10.2025 по 10.10.2026, із фіксованою процентною ставкою – 0,95% в день. 
Кредитодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, не повернув кошти та не сплатив проценти за користування кредитом, комісію. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 16.10.2025 утворилась заборгованість:
заборгованість за тілом кредиту — 9000 грн;
заборгованість за процентам – 7780,50 грн;
заборгованість за комісією — 1552,50 грн;
заборгованість за пенею — 4500 гривень. 
Оскільки відповідач не виконав зобов`язання за кредитними договорами, тому позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором від 16.10.2025 №45538324 в розмірі 11402,30 грн, заборгованість за кредитним договором від 16.10.2025 №6712784 в розмірі 22833 грн, 2662,40 грн судового збору та 4000 грн витрат на правничу допомогу.
Ухвалою суду від 06.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
12.06.2026 представник відповідача подав заяву про часткове визнання позову. Зазначив, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК У звільнений від обов`язку сплачувати неустойку, зокрема пеню. Таким чином, вимоги про стягнення із відповідача 7000 грн та 4500 грн є протиправними і не підлягають до задоволення. Також не підлягають до задоволення вимоги про стягнення комісії в розмірі 560 грн та 1552,50 грн, оскільки положення договору щодо обов`язку сплачувати щомісяця комісію за надання кредиту є нікчемним. Просить відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є завищеними і не відповідають складності справи.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Просить позов задовольнити.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 7000 грн пені, 560 грн комісії за договором №45538324 та відмовити у стягненні 4500 грн пені та 1552,50 комісії за договором №6712784. В обгрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов.
Залсдухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 16.10.2025 між між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем укладено електронний кредитний договір № 45538324, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 3500 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами, комісію за надання кредиту. 
Згідно з п.2.2.1 договору ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3500 гривень. Дана обставина підтверджується довідкою ТзОВ «Європейська платіжна система» від 13.02.2026 та копією платіжної інструкції. 
Відповідно до п. 2.2.2. договору кредиту, визначено строк кредиту 30 днів. Визначено проценту ставку 0,326% в день (2.2.3.), комісію за надання кредиту в розмірі 560 гривень (2.2.4.). Дата повернення кредиту 14.11.2025 (п.2.2.4.) 
Відповідач ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання коштів в розмірі 3500 грн та їх не повернення у строк, передбачений договором, а тому дані обставини не підлягають доказуванню.
16.10.2025 між між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем укладено електронний кредитний договір № 6712784, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 9000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами, комісію за надання кредиту. 
Згідно з п.2.2.1 договору ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 9000 гривень. Дана обставина підтверджується довідкою ТзОВ «Європейська платіжна система» від 16.02.2026 та копією платіжної інструкції. 
Відповідно до п. 2.2.2. договору кредиту, визначено строк кредиту 360 днів. Визначено проценту ставку 0,95% в день, комісію за надання кредиту в розмірі 1552,50 гривень (2.2.8.). Дата повернення кредиту 14.11.2025 (п.2.2.4.)
Також визначено щомісячні обов`язкові платежі та розмір першого обов`язкового платежу — 4117,50, який відповідач зобов`язався сплатити 14.11.2025 (п. 2.2.5.). 
Із вимоги позивача від 15.01.2026 встановлено, що оскільки відповідач ОСОБА_1 прострочив сплату частину кредиту, процентів, а тому позивач звернувся до відповідача із вимогою сплатити заборгованість до 14.02.2026, таким чином, змінив строк виконання зобов`язання.
Відповідач ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання коштів в розмірі 9000 грн та їх не повернення у строк, передбачений договором, а тому дані обставини не підлягають доказуванню.
Відповідач ОСОБА_1 заперечує стягнення із нього 7000 грн пені, 560 грн комісії за договором №45538324 та стягнення 4500 грн пені та 1552,50 комісії за договором №6712784, а також витрати на професійну правничу допомогу.
Застосовані норми права та мотиви суду. 
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. 
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Враховуючи, що за договором №45538324 від 16.10.2025 ОСОБА_1 не повернув кредит до 14.11.2025 у розмірі 3500 грн, а також проценти за користування кредитом в період з 16.10.2025 по 13.11.2025 в розмірі 342,30 грн, а тому з відповідача підлягають стягненню дані суми в користь позивача.
Оскільки за договором №6712784 від 16.10.2025 ОСОБА_1 прострочив сплату частину кредиту, процентів і не сплатив заборгованість до 14.02.2026 (змінений строк виконання зобов`язання), а тому зобов`язанний сплатити позивачу 9000 грн заборгованості за тілом кредиту та 7780,95 грн заборгованість по процентах за користування кредитом в період 16.10.2025 по 14.01.2026.
Щодо стягнення комісії за надання кредитів, то суд зазначає наступне.
Кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів.
Відповідач укладений кредитний договір не оспорював ні в цілому, ні в будь-якій окремій його частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цей правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.
Позивачем заявлено до стягнення комісії у розмірі 1200 грн не як штрафна санкція, а як складова кредитного договору.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту і ця умова договору не визнана недійсною.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення із 
відповідача 560 грн комісії за договором №45538324 та 1552,50 грн за договором №6712784 є законними, обгрунтованими, а тому підлягають до задоволення.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак відповідач не спростував належними та допустимими доказами заборгованість за договором № 45538324 в розмірі 4402,30 грн (тіло кредиту 3500 грн, 342,30 грн проценти, 560 грн комісія) та за договором №6712784 в розмірі 18333 грн (9000 тіло кредиту, 7 780,50 проценти, 1552,50 комісія), при цьому позивач належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами довів наявність даної кредитної заборгованості.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що зменшенні вимоги позивача є доведені, обгрунтовані, законні, а тому позов підлягає до задоволення. 
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь позивача судовий збір в розмірі 2662,40 гривень. 
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Із матеріалів справи вбачається, що наявність договірних відносин між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів`у справі, що розглядається, підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 20.08.2025, ордером, детальним описом наданих послуг, актом наданих послуг.
На думку суду, витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 4500 грн не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
Згідно з ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник відповідача у поданій заяві просив суд звернути увагу на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю даної справи та обсягом наданих адвокатом послуг. 
Таким чином, відповідач не погодився із розміром витрат на професійну правничу допомогу та на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд бере до уваги складність справи, котра на думку суду не є складною, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, подання адвокатом заяви про розгляд справи без його участі та розгляд справи за відсутності адвоката в судових засіданнях, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку відповідача про неспівмірність витрат із складністю справи та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру та необхідності зменшення розміру витрат та стягнення із відповідача в користь позивача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 265 ЦПК України, ст.ст. 526, ст.610, ст. 611, 1049, 1054 ЦК України,суд,
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» заборгованість за кредитним договором від 16.10.2025 № 45538324 в розмірі 4402,30 грн та за кредитним договором від 16.10.2025 №6712784 в розмірі 18333 грн, а всього на загальну суму 22735,30 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» 2622,40 гривень судового збору та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» , ЄДРПОУ 39861924, м. Київ, площа Арсенальна, 1Б.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Головуючий:/підпис/
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Суддя А.А. Каліщук