ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 серпня 2026 року | м.Суми

Справа №577/1712/25 
Номер провадження 22-ц/816/377/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Худика А. М. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 квітня 2025 року, ухваленого в м. Конотоп у складі судді Гетьмана В.В., повне рішення складене 14 квітня 2025 року, -

в с т а н о в и в :

27 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту, що він є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вимоги заяви обґрунтовані тим, що у 1994 році мати ОСОБА_4 та його батько – ОСОБА_3 мали романтичні стосунки. У 1995 році, коли мати була вагітною, батька призвали для проходження строкової військової служби. У 1997 році, коли батько демобілізувався, заявнику було вже більше року, мати у свідоцтві про народження у графі батько зазначила своє прізвище - « ОСОБА_5 » з ім`ям, по батькові - « ОСОБА_6 ». Стосунки у батьків не склалися, шлюб не укладали. Через деякий час у батька з`явилася нова сім`я, мати вийшла заміж і змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». 23 грудня 2024 року дружина батька – ОСОБА_8 отримала сповіщення № 9138 від ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що ОСОБА_3 зник безвісти 18 грудня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі ПВ «Малина» населеного пункту Дворічна, Куп`янського району, Харківської області, на зв`язок не виходить, вважається зниклим безвісти в зоні бойових дій. На цей час батько не може підтвердити, що заявник є його сином, а встановлення цього факту потрібне для отримання відстрочки від призову на військову службу.
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 квітня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково вважав, що заява має бути подана у порядку ст. 130 СК України, оскільки батько заявника є зниклим безвісти, а не померлим.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
ОСОБА_1 , заінтересовані особи повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Козіна А.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у свідоцтві про народження батьками ОСОБА_1 зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.9).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдат в/ч НОМЕР_1 , зник безвісти 18 грудня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі ПВ «Малина», населеного пункту Дворічна, Куп`янського району, Харківської області, на зв`язок не виходить, вважається безвісти зниклим, зник безвісти у зоні проведення бойових дій (а.с.10).
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. Крім того, суд вважав за необхідне роз`яснити, що заявнику необхідно звернутися до суду із заявою в порядку ст. 130 СК України.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується ні з висновком суду про відмову у задоволенні розглянутих по суті вимог заяви, ні з роз`ясненням права на звернення до суду із заявою у порядку ст. 130 СК України.
Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч. 1 ст. 135 СК України).
У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (ст. 130 СК України).
Тлумачення ст. 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23 (провадження № 61-3583св24) вказано, що: «статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері та смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15 (провадження № 61-2239св21)».
Касаційний суд зауважував, що оскільки законодавець врегулював відносини і передбачив, що факт батьківства встановлюється в окремому провадженні, якщо запис про батька дитини у книзі записів народжень здійснено за вказівкою матері та настала смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.
Натомість, у разі зникнення особи безвісти за особливими обставинами застосовується конструкція позову про визнання батьківства (ст. 128 СК України) (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2025 року в справі № 208/15131/24 (провадження № 61-4091ск25), постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2025 року в справі № 686/28148/23 (провадження № 61-4334св25)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2025 року в справі № 201/1017/25 (провадження № 61-5429св25) вказано, що «49. При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими посилання касаційної скарги на необхідність застосування до спірних правовідносин аналогії закону та аналогії права, передбачених змістом статті 8 ЦК України, оскільки законодавцем чітко врегульовано подібні правовідносини. 50. Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (частина перша статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»). 51. Зокрема, факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини може бути встановлений за рішенням суду у разі його смерті (частина перша статті 130 СК України). 52. Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України)».
Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 2 ст. 24 ЦК України).
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч. 2, ч. 3 ст. 46 ЦК України).
Цивільним законодавством передбачено декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23 (провадження № 61-16728св23)).
Оголошення померлим – це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року в справі № 465/3147/22 (провадження № 61-1296св24)).
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України). З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій (див. пункти 122, 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24)).
Як зазначалось вище, ОСОБА_3 , якого заявник вважає своїм батьком, зник безвісти 18 грудня 2024 року під час виконання бойового завдання (а.с.10). Доказів загибелі ОСОБА_3 матеріали справи не містять, як і відсутнє судове рішення про оголошення його померлим.
Отже, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження. Відсутність судового рішення про визнання ОСОБА_3 померлим або належних доказів його смерті виключає саму можливість звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства саме в порядку окремого провадження.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Суд першої інстанції не врахував зазначених вище норм матеріального і процесуального права, висновків суду касаційної інстанції та дійшов до помилкового висновку про розгляд заяви про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження по суті заявленої вимоги, а тому оскаржуване судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення заяви без розгляду.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду судового рішення заява залишається без розгляду та з огляду на положення ст. 294 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на заявника.
Керуючись статтями 294, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 квітня 2025 року скасувати.
Заяву про встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_1 право подати позов на загальних підставах.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 18 серпня 2026 року. 
Головуючий - | В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина 

А. М. Худик