Справа № 201/10434/26
Провадження № 3/201/2036/2026

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 вересня 2026 року суддя Соборного районного суду міста Дніпра Наумова О.С., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ВБА № 166305 від 26.06.2026р., 26.06.2026 року близько о 12 год. 30 хв., ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 вчинив сварку зі своїм дідусем ОСОБА_2 , а саме нецензурно лаявся та погрожував фізичною розправою
Таким чином ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
ОСОБА_1 до суду з`явився, зазначив, що примирився з дідусем ОСОБА_2 , крім того, до суду надійшла заява ОСОБА_2 , відповідно до якої останній просить не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з тим, що останні примирилися.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що провадження по справі слід закрити, з наступних підстав.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», далі - Закон).
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини 1 статті 1 Закону).
Проаналізувавши письмові докази, які містяться в справі про адміністративне правопорушення у їх сукупності, суд дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів, які б доводили поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_1 , зазначених у диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, які б підпадали під ознаки дій психологічного характеру щодо потерпілих, за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виник обопільний конфлікт, під час якого не було встановлено наявної переваги кривдника над жертвою.
Крім того, до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких останній просить не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з примиренням останніх.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх і належних доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 299 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності

Суддя Наумова О.С.