Справа № 643/8695/26
Провадження № 2/643/6183/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2026   місто Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Астаповича О.В.,
за участю секретаря судового засідання Анопрієнко Є.І..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін в залі суду цивільну справу за 
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС» 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі - позивач) звернулось до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2026, справа розподілена судді Астаповичу О.В.
Ухвалою судді від 01.05.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначити на 21.05.2026 року.

12.05.2026 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд без участі.
В судове засідання 21.05.2026 сторони не з`явились. В матеріалах справи були відсутні докази належного повідомлення відповідачки. Наступне засідання призначене на 16.06.2026 
27.05.2026 до суду надійшла заява (електронна форма звернення громадян) з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка оформлена від імені відповідачки. Заява містить як позицію по суті позову так і клопотання процесуального характеру. Суд не приймає до уваги цю заяву, оскільки заява не містить підпису заявника (електронного підпису), а відтак заявник не може бути ідентифікованим. 
01.06.2026 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд без участі. 
В судові засідання 16.06.2026 та 09.07.2026 сторони не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату та час їх проведення. 
Фіксування судового засідання не здійснювалось через неявку сторін.
Відповідачка не подала до суду відзиву на позовну заяву.

Обґрунтування позовної вимоги
Позовна вимога сформована наступним чином - стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 161 287,49 грн. 
На обґрунтування позовної вимоги вказує наступне.
13.06.2021 відповідач та АТ «Укрсиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 9776226300. 
За умовами зазначеного договору АТ «УкрСиббанк» зобов?язалося надати відповідачу кредит на споживчі потреби у розмірі 74 516.83 грн, а відповідачем взято на себе зобов?язання щомісячно частинами повертати кредит, повернувши його в повному обсязі до 31.12.2050, сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,00001 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (за користування кредитом понад встановлений строк кредитування 7,00001 % річних), а також комісію. Договір укладено з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі. Сторони узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальником підписано договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
За умовами договору, підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі - Правила), які розміщені для ознайомлення на сайті www.ukrsibbank.com/ua/personal/credits та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур?єр» N? 105, 09.06.2017 (з усіма змінами і доповненнями): умовами надання споживчого кредиту; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування.

Таким чином, відповідачем набуто статусу, прав та обов?язків позичальника у кредитних з АТ «Укрсиббанк». На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, АТ «Укрсиббанк» було видано кредит відповідачу, що підтверджується випискою по рахунку, що додається до позовної заяви. 
В свою чергу позивальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 09.06.2025 загальний розмір заборгованості становить 161 287,49 грн яка складалась з тіла кредиту в розмірі 74 516.83 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 71 456.86 грн, заборгованості по комісії в розмірі 15 313.80 грн. 
09.06.2025 року між АТ «Укрсиббанк» та позивачем було укладено договір факторингу N?290, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, позивач набув статусу кредитора за кредитним договором N?97762263000 від 13.06.2021 року. Наведене підтверджується договором факторингу N? 290 від 09.06.2025 року, копією акту приймання-передачі реєстру боржників, платіжним дорученням на підтвердження оплати, а також копією Додатку 1 до договору факторингу (реєстру боржників).

Обґрунтування судових витрат
Позовна заява містить клопотання про стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн.
На обґрунтування витрат на правничу допомогу зазначає наступне.
24.02.2026 року між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Руденком К.В. було укладено договір про надання правничої допомоги N? 24-02/26. За умовами зазначеного договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець надає Замовнику послуги захисту прав та інтересів Замовника під час розгляду судом будь-якої інстанції справи у якій Замовник є Згідно пункту 3.1 зазначеного договору Вартість послуг Адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого Адвокатом часу на надання послуг становить 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.) без ПДВ. 
Між позивачем та адвокатом Руденком К.В. підписано Акт приймання. передачі наданих послуг, згідно якого виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуг відповідно до Договору N? 24-02/26 про надання правничої допомоги від 24.02.2026 року Зазначений акт містить детальний опис робіт та час, витрачений на надання юридичних послуг. Згідно платіжної інструкції позивачем було здійснено оплату наданих 

Оцінка суду
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 638 Цивільного кодексу України 1. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України 1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3 статті 1049 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у межах встановленого ліміту, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою про рух коштів по рахунку відповідача.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно з ч. 1 ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Судом встановлено, що сторони 13.06.2021 відповідач та первісний кредитор уклали договір шляхом підписання анкети-заяви від 13.06.2021 (а.с. 5), договору-анкети від 13.06.2021 (а.с. 5-7), додаткової угоди до договору-анкети від 13.06.2021 (а.с. 7, 8), паспорту споживчого кредиту від 13.06.2021 (а.с. 9,10).
Договір укладено з метою придбання відповідачкою мобільного телефону (а.с. 7, 8, 10)
Сторони погодили істотні умови цього кредитного договору : 1. Сума кредиту 51046,00 грн . 2. Процентна ставка 0,00001 % річних; 3. Комісія за управління кредитом 3 %. 4. Графік платежів при якому строк повернення кредиту мав настати 20.06.2023. А також інші умови.
Окрім того, згідно договору-анкети відповідачці було відкрито рахунок НОМЕР_1 (п. 1.1). Було встановлено ліміт овердрафту на картковому рахунку (п. 1.2). 
Пунктом 2.1 було погоджено стандартні умови кредитування, зокрема, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями - 55 % річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями - 55 % річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості з безготівковими операціями протягом пільгового періоду - 0,00001 %; пільговий період - до 56 днів. А також інші умови.
Відповідачка користувалась кредитною карткою, що підтверджується випискою з рахунку.

Договір відповідачка підписала власноруч у присутності відповідального працівника первісного кредитора. 
Тому суд відкидає твердження позивача про укладання кредитного договору засобами електронної комерції, оскільки така обставина не відповідає матеріалам позову.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунком 161 287,49 грн яка складалась з тіла кредиту в розмірі 74 516.83 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 71 456.86 грн, заборгованості по комісії в розмірі 15 313.80 грн .
Відповідачкою наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано, контррозрахунку не подано.

Доказів погашення заборгованості в сумі 161 287,49 грн матеріали справи не містять.
За таких обставин, оскільки відповідач належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконав, суд зробив висновок про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Таким чином, відповідний борг в сумі 161 287,49 грн, який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
У відповідності до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України).
Разом з цим відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причин, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.
З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Згідно з частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
У зв`язку із повним задоволенням позову суд розподіляє витрати позивача щодо сплати судового збору та покладає їх на відповідачку.

Щодо витрат на правничу допомогу. 
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18 та ін.
Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує те, що публічний інтерес до справи відсутній; справа належить до категорії незначної складності; має невелику ціну позову; справу розглянуто у порядку спрощеного провадження; правові позиції у цій категорії справ усталені, а також ту обставину, що зазначений позов подано представником позивача Романенко М.Е. через систему «Електронний суд», а не адвокат витрати на котрого заявлено до стягнення. В матеріалах позовної заяви відсутні будь які документи за підписом адвоката, таким чином фактичне залучення адвоката Білецького Б.М., а не деклароване, не підтверджується документами, які додані до позовної заяви.

Суд не вбачає доказів залученості адвоката Руденка К.В. у задекларованому обсязі. Матеріали позовної заяви не містять доказів ні первинної консультації, ні правового аналізу, який відсутній в позовній заяві, окрім стандартного для цієї катергорії справ, а підготовка позовної заяви не була кропіткою. Відтак суд вважає за необхідне розподілити шляхом часткового покладення на відповідчку заявлені витрати на правничу допомогу, що підлягають стягненню за її рахунок, в розмірі 4500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ :
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 97762263000 від 13.06.2021 у розмірі 161 287 (сто шістдесят одна тисяча двісті вісімдесят сім) гривень 49 копійок.
3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
В іншій частині судових витрат на правничу допомогу - відмовити.
5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС», ІКЮО: 40340222, місцезнаходження: 03035, м.Київ, пл. Солом`янська, 2;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення виготовлено 14.07.2026.

Суддя          О.В. Астапович