Справа № 464/622/26 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 22-ц/811/2166/26 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 вересня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 травня 2026 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані послуги,-
ВСТАНОВИВ:
у лютому 2026 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за постачання гарячої води та абонентське обслуговування за період з 01.12.2021 по 30.11.2025, у якій, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути заборгованість у розмірі 15710, 32 грн, пеню в розмірі 834, 71 грн, а також 3 328, 00 грн судового збору.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є теплопостачальною організацією - субєктом господарської діяльності з постачання споживачем теплової енергії. З 01.12.2021 вважається укладеним Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м. Львові (виконавець) та споживачами (власниками/співвласниками/балансоутримувачами будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках). Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім?ї і реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися рахунки на оплату послуг. Між відповідачами та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачам, а останні такими послугами користувалися для задоволення своїх потреб та не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, проте оплату належним чином не здійснювали, чим порушив (-ли) частину першу статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 за № 830, п. 37 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених Постановою КМУ від 11.12.2019 за № 1182, п.п. 32 та 34 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, а також п.п. 32 та 34 індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води. У зв`язку з відсутністю оплати з гарячого водопостачання за період з 01.12.2021 по 30.11.2025 у відповідачів утворилась заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 15 710, 32 грн, а також пеня за надані послуги – 834, 71 грн,
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 травня 2026 року позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані послуги задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість з гарячого водопостачання за період з 01.12.2021 по 30.11.2025 в сумі 15 710, 32 грн, пеню за надані послуги у розмірі 834, 71 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" сплачений судовий збір по 1 109, 33 грн.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що послуги з постачання гарячої води ще з 2018 року позивачем надавались неякісно, що суперечить п. 5 Індивідуального договору про надання послуг з постачання гарячої води від 01.12.202.
Вказує, що у 2019 році він був змушений встановити у квартирі прилад електричного обігріву води та фактично відмовився від споживання гарячої води за вказаною адресою, що свідчить про те, що відповідачі не є споживачами зазначеної послуги.
Зазначає, що відповідно до відомості про нарахування та оплату послуги постачання гарячої води за період з 01.12.2021 по 30.11.2025, яка долучена позивачем, відповідачі начеб-то споживали воду в період 03.2022 - 04.2022, 03.2024 - 04.2024, 07.2024 - 04.2025, 07.2025-11.2025, загальна кількість спожитої гарячої води становить 188, 96 кубів. Однак, таке суперечить матеріалам справи.
Вказує, що відповідно до статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.
Звертає увагу на те, що споживачами послуг з постачання гарячої води у їхньому будинку є 144 квартири, проте позивачем не надано доказів про те, чи всі ці квартири обладнані приладами обліку використання води та чи усі квартири подавали відповідні показники.
Стверджує, що ні в Методиці, ні в Законі не зазначено, що небаланс розподіляється лише між особами, які подавали показники приладів обліку гарячої води та регулярно сплачують за надані послуги.
Просить з наведених підстав рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
05 серпня 2026 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Такий мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 19.01.2026.
Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно із пунктом 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
За змістом статей 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до статей 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення.
За правилами статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
За змістом частини третьої статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
На виконання положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, а постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 затверджені Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023.
Зміни, що були внесені до Правил № 830 та Правил № 1182, набули чинності з 01.12.2021.
З наведеного слідує, що до 30.11.2021 між JIMKП «Львівтеплоенерго» | та Споживачем (-чами) вважався укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води (далі- Договір приєднання). Відповідно до п. 1.1. Договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» виконавець зобов`язувався своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж центрального опалення та мереж гарячого водопостачання Виконавця), a Споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим Договором приєднання. Відповідно до п. 2.1 згаданого договору розраховувалась плата за послуги з централізованого опалення боржнику (-ам).
До 01.05.2022 нарахування за послуги з централізованого опалення та з гарячого водопостачання регламентувалися «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі- Правила).
З 01.12.2021 з відповідачами є укладеним саме індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановами Кабінету Міністрів України № 1022, № 1023 від 08.09.2021. За умовами вказаного договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» (Виконавець) зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.
Зазначений договір є розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://mkp.Ite.lviv.ua.
Звертаючись з даним позовом, позивач львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з гарячого водопостачання та абонентське обслуговування.
Відповідно до пункту 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 фактом приєднання Споживача до умов договору є вчинення Споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема-дання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Згідно пункту 5 індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води виконавець зобов`язується надавати споживачу відповідної якості послуги, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цими договорами. |
Згідно пункту 41 індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною /тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлового комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідно до законодавства.
Частиною першою статті 9 даного Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до вимог статей 67, 68 та частини першої статті 162 ЖК України наймач і власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію, електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Приписами статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і гарячу-воду, а у разі відмови споживачів оплачувати споживання заборгованість стягується в судовому порядку.
Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, частиною першою статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року встановлено, що ціни (тарифи) за житлово - комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженим законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно закону. |
З 01 грудня 2021 року відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Методики 315, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України 22 листопада 2018 року, загальний обсяг спожитої теплової енергії та гарячого водопостачання у будівлі складається з таких основних складових:
1) постачання теплової енергії, що складається з :
1.1. обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача (квартири, приміщення);
1.2. загальнобудинкових потреб на опалення, які складаються з:
- обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних | приміщень будинку. З урахуванням приписів частини 6 статті 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» дана складова є обов`язковою до оплати усіма мешканцями, в тому числі і тими, які відключені від мереж центрального опалення;
- обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Дана складова є також обов`язковою до оплати усіма мешканцями, в тому числі і для тих, чиї квартири відключені від мереж ЦО і ГВ (частина 6 статті 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»).
Пунктом 12 розділу IV Методики № 315 передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками, співвласниками приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням, окремі приміщення з транзитними мережами опалення), пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
2. Постачання гарячої води, що складається з:
2.1. обсягу гарячої води (при умові її споживання);
2.2. витрат теплової енергії на забезпечення/функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Дана складова є обов`язковою до оплати усіма мешканцями, в тому числі і для тих, чиї квартири відключені від мереж ЦО i TB на підставі частини 6 статті 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». |
Пунктом 15 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1182 від 11 грудня 2019 року (із змінами та доповненнями від 08 вересня 2021 року), обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), розраховується та розподіляється між усіма споживачами відповідно Методики №315. 
Окрім того, відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», a також постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування y розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» № 808 від 21 серпня 2019 року усім споживачам нараховується плата за абонентське обслуговування наданих послуг.
Відповідно до пункту 30 індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової та про надання послуги з постачання гарячої води споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.
Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити кошти), а кредитор вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до приписів статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
З огляду на встановлені обставини у цій справі, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що дійсно, між відповідачами та позивачем виникли фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачам, а останні такими послугами користувалася для задоволення власних потреб, не відмовлялися від таких, усвідомлюючи, що такі необхідно оплачувати, проте, відповідачі належним чином не здійснювали оплату у зв`язку з чим в них виникла заборгованість.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання боржник повинен передати кредиторові неустойку (пеню).
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. 
Постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року скасовано заборону на припинення нарахування штрафів та пені за житлово комунальні послуги. 
Згідно із розрахунком заборгованості (відомості про нарахування та оплату послуги), наданим позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго», за адресою: АДРЕСА_2 у відповідачів виникла заборгованість за послуги з гарячого водопостачання (гарячого водопостачання та абонентське обслуговування) за період з 01.12.2021 по 30.11.2025 у розмірі 15 710, 32 грн, пені за період з 04.2024 по 03.2026 у розмірі 834, 71 грн.
Встановивши, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 неналежним чином не виконували зобов`язання щодо оплати наданих послуг, місцевий суд дійшов вірного висновку, що з останніх на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за послуги з гарячого водопостачання (гарячого водопостачання та абонентське обслуговування) за період з 01.12.2021 по 30.11.2025 у розмірі 15 710, 32 грн, та пені за період з 04.2024 по 03.2026 в розмірі 834, 71 грн.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі №209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.
За змістом статтей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачі ОСОБА_2 тв. ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржили, тобто погодились із розрахунком заборгованості, наданим позивачем. 
Відповідач ОСОБА_1 усупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не спростував розрахунку заборгованості, наданого позивачем.
Факт надання та отримання послуг мешканцями будинку, у тому числі і відповідачами підтверджується інформацією про ВОТЕ з показами загальнобудинкового вузла обліку та інформацією по об?єкту.
Такі докази відповідачами не спростовані. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази про надання позивачем у спірний період послуг неналежної якості, або ненадання їх взагалі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт про прийняття вузла розподільчого обліку на абонентський облік від 23.02.2026 підтверджує, що лише 23.02.2026 після повірки вузла обліку було опломбовано квартирний вузол обліку.
Разом з цим, акт № 0124091 про розпломбування вузла розподільчого обліку від 23.02.2026, хоч і вказує на те, що вузли обліку було опломбовано, однак доказів про те, коли саме це було зроблено матеріали справи не містять.
Відповідно до п. 29 Постанови КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води», п. 20 індивідуального договору про надання послуги з гарячого водопостачання перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої гарячої води окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів.
Всупереч вищезазначеним вимогам, відповідачі не виконали свої зобов`язання щодо оплати послуг з постачання гарячої води.
Отже, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 користувалися послугами, що надаються за адресою: АДРЕСА_2 позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго».
Доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вище встановленими обставинами справи та наявними в матеріалах справи доказами.
Суд першої інстанції належним чином оцінив докази, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 03 вересня 2026 року.
Головуючий: С.М. Копняк
Судді: О. М. Ванівський 
Р. П. Цяцяк