Справа № 304/1316/26
Провадження №3/304/558/2026
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И     
10.09.2026року          м.Перечин
Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал (протокол серії ЗхРУ № 005904Е від 27.06.2026), який надійшов з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м.Дніпропетровськ Дніпропетровської області, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , на посаді кулеметника ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , ВОС НОМЕР_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , моб.тел: НОМЕР_3 ,
за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 005904Е від 27.06.2026, складеного помічником начальника відділу з адміністративно-юрисдикційної діяльності ОСОБА_2 вбачається, що 27.06.2026, о 00-05 годин був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_3 прикордонним нарядом «Контрольний пост» на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на околиці населеного пункту с.Новоселиця (Ужгородський район, Закарпатська область) в межах прикордонної смуги на відстані 7000 метрів до державного кордону в районі 202 прикордонного знаку за вчинення спроби незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон у пішому порядку, у складі групи осіб та своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.204-1 КУпАП.
В судові засідання ОСОБА_3 повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про день та час проведення судового засідання, про причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи скорочені строки розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_3 , на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд також враховує, що категорія правопорушень за ч.1 ст.204-1 КУпАП не відносяться до тієї категорії справ, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (ч.2 ст.268 КУпАП).
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 - адвокат Євгеньєва Л.Д. в судовому засіданні 31.07.2026 року зазначила, що її підзахисний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнає у повному обсязі, проти фактичних обставин, викладених у складеному відносно нього протоколі, заперечує. Також захисник Євгеньєва Л.Д. підтримала подані нею додаткові пояснення у справі, викладені в редакції від 30.07.2026 року, в яких захисник вказує, що зазначені у протоколі твердження не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки громадянин ОСОБА_3 перебував за 7 кілометрів від державного кордону та не мав намір пішки переходити кордон за межами пунктів пропуску. Його затримали у своєму особистому автомобілі, коли ОСОБА_3 повертався до міста Львова із міста Ужгород. Відповідно до рапорту старшого солдата ОСОБА_4 , він виявив саме одну особу чоловічої статі. ОСОБА_3 їхав один у своєму автомобілі, та не було жодного складу групи осіб, як вказано у Протоколі. Зазначає також, що у долучених документах (Протоколі та рапорті) є розбіжності у викладених твердженнях. Так, протокол про адміністративне правопорушення та протокол про адміністративне затримання доводять виключно факт перебування ОСОБА_3 у прикордонному районі околиця населеного пункту с.Новоселиця, на відстані 7 000 м до лінії Державного кордону України. Також звертає увагу, що з Протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучених речей і документів вбачається, що громадянин ОСОБА_3 мав при собі тільки мобільний телефон. Та звертає увагу суду, що у випадку, якщо б ОСОБА_3 намагався перетнути державний кордон України, у нього мав би бути із собою закордонний паспорт. Натомість, особу ОСОБА_3 було встановлено по паспорту громадянина України для виїзду закордон тільки по застосунку ДІЯ (оскільки у ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі книжечки, і такого документу із собою не було, а в застосунку ДІЯ він не світиться, то був тільки закордонний паспорт із фото, аби встановити особу). Крім того, захисник зазначає, що фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_3 до правопорушення, яке ставиться йому у провину до суду не надано. Наголошує, що матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що дії ОСОБА_3 були спрямовані на безпосереднє перетинання державного кордону України поза межами пунктами пропуску, тобто у спосіб, заборонений законом. Сама по собі обставина, що ОСОБА_3 перебував на території, на якій установлено контрольований прикордонний район, за умови відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про його намір перетнути державний кордон поза межами пункту пропуску, не є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності. Також до письмових пояснень захисником додано електронний примірник бронювання місця тимчасового проживання ОСОБА_3 у місті Львові, відповідно до якого 25 червня 2026 року в номер в готелі заселився ОСОБА_3 та 28 червня 2026 року мав виїхати. Бронювання за поселення було сплачено за 3 ночі, тобто, ОСОБА_3 мав повернутися до готелю. Причина його перебування за межами міста Львова - поїздка по роботі, на робочому автомобілі, який так і залишився на місці його затримання. До готелю ОСОБА_3 так і не повернувся, бо вже 27 червня 2026 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 на військову службу. У відповідності до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 185/нст від 30.06.2026 року солдат ОСОБА_3 призначений на посаду кулеметника ІНФОРМАЦІЯ_6 військової частини НОМЕР_1 . З урахуванням наведених пояснень, сторона захисту просить розглянути справу без участі ОСОБА_3 , у зв`язку із проходженням ним військової служби. В судовому засіданні захисник просить закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Повно та всебічного вивчивши матеріали справи №304/1316/26, вислухавши в судовому засіданні позицію захисника Євгеньєвої Л.Д., ознайомившись з письмовими поясненнями (запереченнями) сторони захисту від 30.07.2026 року, наданими захисником ОСОБА_3 - адвокатом Євгеньєвою Л.Д., приходжу до наступних висновків. 
Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.
У відповідності до вимог ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.204-1 ч.1 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає у перетині або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. 
Диспозицією частини другої статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено порядок перетинання державного кордону України, який здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП характеризується наявністю умислу.
Об`єктивна сторона вищевказаного правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).
Відповідно до ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше непередбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
При цьому суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить опису місця й способу вчинення інкримінованого правопорушення, тобто де саме поза пунктом пропуску через державний кордон ОСОБА_3 вчинено спробу його перетину та з використанням яких саме засобів. 
Водночас, суд зауважує на тому, що матеріали справи не містять фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, у справі відсутні також речових доказів чи взагалі будь-які інші належні та допустимі докази, які б вказували на умисел та вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на перетин державного кордону України, що ставиться йому у провину. 
Протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Отже, суд зауважує на тому, що матеріали справи не містять маршруту руху порушника та лінію Державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, пояснення інших осіб (свідків, очевидців події), у справі відсутні, будь-яких інших доказів, які б не суб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на умисел та вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на перетин Державного кордону України, та такі суду не надано.
Таким чином, приходжу до висновку про те, що наявність в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП за тими обставинами, які викладені у протоколі серії ЗхРУ № 005904Е від 27.06.2026 року, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.
Під час розгляду справи з письмових пояснень, викладених у запереченнях захисником ОСОБА_3 - адвокатом Євгеньєвою Л.Д. встановлено, що наміру перетинати державний кордон України ОСОБА_3 не мав, оскільки у нього при собі не було речей, які б свідчили про будь-який намір здійснення протиправних дій, які йому інкримінуються, що безпосередньо підтверджується протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 27.06.2026 року (а.с.3). 

При цьому, матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) не містять будь-які посилання або інші достовірні відомості, які б вказували на те, що ОСОБА_3 намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску. 
Таким чином, твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза пунктами пропуску державного кордону України, у пішому порядку, в складі групи осіб, не ґрунтується на наявних у справі матеріалах, належними та допустимими доказами не підтверджені, та беззаперечні докази, які б вказували на причетність ОСОБА_3 до інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, суду не надано.
З наданих суду доказів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_3 вищевказаного правопорушення, яке йому інкриміновано. 
В даному випадку суддя констатує про відсутність підстав для притягнення особи ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, внаслідок відсутності в його діях складу такого адміністративного правопорушення.
Враховуючи зазначене, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_3 , суперечить встановленим обставинам справи, твердження в них зроблені на основі припущень, що відповідно до ст.62 Конституції України, піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.
Також зауважує, що суд не має повноважень збирати докази винуватості особи відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти росії» ("Malofeyevav. russia", рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти росії» ("Karelin v. russia", заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій.
Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суддя, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Аналогічна норма міститься також у положеннях статті 62 Конституції України.
Частиною 3 статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на встановлені обставини, викладене обґрунтування, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 не доведена засадою поза розумним сумнівом (застосування принципу в рішенні ЄСПЛ «Кобець проти України»). Цей висновок суду дає підстави застосувати положення статті 247 ч.1 п.1 КУпАП, та закрити провадження у цій справі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
З вищенаведених підстав, суддя приходить до висновку про відсутність складу інкримінованого ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.204-1 ч.1, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.251, 283-285, 294 КУпАП, суддя -
П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подаються до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя
Перечинського районного суду 
Закарпатської області       Ю.В. СИДОРЕНКО