ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року 
м. Київ

справа №420/40922/25
адміністративне провадження № К/990/4953/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Дашутіна І.В., Єресько Л.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою Малого приватного підприємства «НІКА» 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року (головуючий суддя - Градовський Ю.М., судді: Бітов А.І., Єщенко О.В.)
у справі № 420/40922/25
за заявою Малого приватного підприємства «НІКА»
про забезпечення позову до його пред`явлення.
I. ПРОЦЕДУРА
1. У грудні 2025 року Мале приватне підприємство «НІКА» (далі - МПП «НІКА») звернулось до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, у якій просило забезпечити позов шляхом заборони Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (далі - Департамент) вчиняти будь-які дії щодо дострокового припинення дії договорів № 130 від 09 травня 2024 року та № 131 від 09 травня 2024 року, включаючи видання наказів (розпоряджень, чи інших документів) про розірвання, зняття транспортних засобів заявника з маршрутів № 145, 190, 191, 233, 237, призначення тимчасових перевізників або інші заходи, що перешкоджають виконанню заявником зобов`язань за договорами, до набрання законної сили рішенням суду у справі про визнання протиправним та скасування дострокового припинення дії договорів.
2. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року заяву МПП «НІКА» задоволено частково. Заборонено Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради вчиняти будь-які дії щодо дострокового припинення дії договорів № 130 від 09 травня 2024 року та № 131 від 09 травня 2024 року, укладених з МПП «НІКА» - до набрання законної сили рішенням суду у справі про визнання протиправним та скасування дострокового припинення дії договорів. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
3. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року про задоволення заяви МПП «НІКА» про забезпечення позову до його пред`явлення. Прийнято у справі нову постанову, якою у задоволенні заяви МПП «НІКА» про забезпечення позову до його пред`явлення відмовлено. 
4. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, заявник звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
5. Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
II. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Суд першої інстанції задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, вказав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів МПП «НІКА», за захистом яких заявник має намір звернутися до суду.
7. Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову дійшов висновку, що повна заборона вчиняти буд-які дії щодо припинення договорів незалежно від підстав, строків та характеру порушень, є надмірною та непропорційною. Застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову повністю блокує реалізацію повноважень органу місцевого самоврядування щодо управління маршрутною мережею міського транспорту та фактично зберігає за МПП «НІКА» статус перевізника незалежного від наявності порушень умов договору. 
8. При прийнятті оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції керувався правовими позиціями Верховного Суду, сформованими у його постановах від 07 травня 2020 року у справі № 640/6315/19, від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 29 листопада 2022 року у справі № 640/17821/21, від 06 грудня 2022 року у справі № 140/8745/21.
III. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
9. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що стосується наявності чи відсутності підстав для забезпечення позову
10. У касаційній скарзі наголошено, що суд апеляційної інстанції, вимагаючи виключно «очевидних» ознак протиправності дій Департаменту, проігнорував альтернативну підставу забезпечення позову - доведений ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту/поновлення прав позивача. Суд не надав оцінки ключовим доказам реальної загрози - лист ТОВ «Турист» № 22 від 28 листопада 2025 року, листи Департаменту про розірвання договорів від 27-28 листопада 2025 року. На думку заявника, вказані докази свідчать про сплановану позаконкурсну передачу маршрутів, що призведе до незворотної втрати бізнесу, звільнення працівників та порушення прав тисяч пасажирів.
11. Скаржник вказав, що невжиття заходів забезпечення перевищує інтереси Департаменту та створює непропорційну шкоду суспільству. Суд апеляційної інстанції не провів баланс інтересів заявника та Департаменту. 
12. Також скаржник зазначив, що він є роботодавцем для понад 100 працівників. У період дії воєнного стану збереження робочих місць та сплата податків до місцевого бюджету є пріоритетним державним інтересом. Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2025 року у справі № 520/34081/24 прямо вказав, що суди при вирішенні питання про забезпечення позову повинні враховувати економічну стабільність суб`єкта господарювання як частину суспільного інтересу. Окрім того, маршрути № 145 та 149 є критично важливими для логістики міста Одеси. Передача вказаних маршрутів «тимчасовому» перевізнику поза процедурою конкурсу не гарантує безпеку та якість, також МПП «НІКА» має розгалужену систему пільгових перевезень, яка буде миттєво зруйнована у разі припинення договорів.
13. Департамент подав відзив на касаційну скаргу МПП «НІКА», в якому просив оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. У відзиві зазначив, що скаржник не довів наявності очевидних ознак протиправності, реального (а не гіпотетичного) ризику невиконання майбутнього рішення суду. На момент розгляду питання: договори не були розірвані, конкурс не оголошено, маршрути не передані іншому перевізнику, тому, на думку представника Департаменту, заявлені ризики є виключно припущеннями.
14. МПП «НІКА» подало відповідь на відзив, в якому зазначило, що доводи відзиву про «гіпотетичність» загрози повністю спростовуються доказами реальних дій Департаменту щодо розірвання договорів. Скасування заходів забезпечення апеляційним судом фактично розв`язало руки відповідачу для вчинення свавілля, що робить подальший судовий розгляд цієї справи беззмістовними, оскільки на момент винесення рішення скаржник вже буде витіснений з ринку через протиправну змову відповідача та третіх осіб.
IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
15. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити таке.
16. Касаційне провадження у справі відкрите з підстави оскарження постанови суду апеляційної інстанції, яким скасовано ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову.
17. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, вказане судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає касаційному оскарженню.
18. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви МПП «НІКА» про забезпечення позову.
19. Верховний Суд погоджується із цим висновком з огляду на таке.
20. Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано, зокрема, статтями 150, 151, 154 КАС України, які визначають підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
21. Так, за правилами частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
22. Приписами частини другої статті 150 КАС України установлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
23. Отже, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, тобто механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. Проте, конструкція частини першої статті 150 КАС України свідчить про те, що підстави забезпечення позову, визначені частиною другою цієї норми КАС України, є оціночними, а тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову усупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.
24. За правилами частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
25. Приписами частин четвертої - шостої статті 154 КАС України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
26. Аналізуючи приписи статей 150, 151, 154 КАС України, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами. Водночас суд не може вживати заходи забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, оскільки це порушує принцип преюдиційності та фактично вирішує спір по суті до завершення розгляду справи.
27. Поглиблюючи правові позиції стосовно механізмів застосування указаних норм, Верховний Суд також визначив ключові вектори розвитку практики з питання застосування заходів забезпечення позову, а саме:
- обов`язковість доведення «очевидної небезпеки», що полягає в тому, що позивач має довести, що невжиття заходів зробить виконання рішення суду неможливим або надмірно складним і лише посилання на потенційне порушення прав є недостатнім для вжиття заходів забезпечення позову;
- таке рішення має відповідати принципу пропорційності, оскільки захід забезпечення має бути співмірним із заявленими вимогами. Отже, при вирішенні заяви про забезпечення позову, суд повинен виходити з балансу інтересів як учасників справи так і суспільного;
- забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень допускається лише у разі, якщо таке рішення має ознаки очевидної протиправності, які можна виявити без глибокого аналізу доказів (prima facie);
- суд не може через механізм забезпечення позову зобов`язати орган влади прийняти рішення, які належать до виключної компетенції такого органу (якщо це не передбачено законом як спосіб захисту), отже існує заборона втручання в дискреційні повноваження.
28. Такі критерії мають на меті дотримання судом балансу між інтересами позивача щодо ефективного захисту його порушених прав та інтересами відповідача (і третіх осіб), задля уникнення втручання в їхню діяльність до ухвалення остаточного рішення у справі, адже необґрунтоване вжиття відповідних заходів може привести, зокрема, до: негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших учасників судового процесу (чи інших осіб, що не є учасниками провадження); правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.
29. Саме співмірність передбачає дотримання балансу між негативними наслідками вжиття заходів забезпечення позову та тими негативними наслідками, що можуть настати за умови невжиття таких заходів, із урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
30. Суд також повинен оцінити адекватність заявленого позивачем заходу забезпечення позову, шляхом перевірки його відповідності вимогам, на забезпечення яких він уживається, тобто суд ураховує співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, із відповідними майбутніми наслідками (майновими, репутаційними, службовими, професійними тощо).
31. Розглядаючи справу № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду, з-поміж іншого указала, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, а забезпечення позову (в свою чергу) - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
32. Отже, підсумовуючи викладене, Верховний Суд констатує, що під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має у кожній справі має здійснити індивідуальну оцінку обґрунтованості доводів заявника на предмет необхідності вжиття відповідних заходів, із урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог останнього щодо забезпечення позову; урахувати баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; установити зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; урахувати ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігти порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
33. Верховний Суд підкреслює, що окрім наведеного, суд має ураховувати і специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір та, відповідно, проаналізувати їхнє законодавче врегулювання, так як суд зобов`язаний оцінити законодавче підґрунтя спору і аргументувати, яким чином обраний заявником захід забезпечення відповідає характеру правовідносин і чи дозволить він запобігти заподіянню шкоди, яку в майбутньому неможливо буде виправити, з огляду на приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини.
34. Поряд з цим, в силу приписів статті 154 КАС України ухвала про забезпечення позову повинна бути судом умотивована, зокрема, із зазначенням: 1) висновків про існування: - обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, - або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
35. Наведене свідчить, що підстави для застосування заходів забезпечення позову не є безумовними, вони оцінюються судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин у кожному конкретному спорі (справі) та викладених заявником аргументів.
36. Судами попередніх інстанцій встановлено, що МПП «НІКА» здійснює перевезення пасажирів на п`яти міських автобусних маршрутах загального користування: за Договором № 130 від 09 травня 2024 року: маршрут №145 «вул. Левітана (ж/м «Радужний») вул. В.Висоцького»; маршрут № 233 «Тираспольське шосе (вул. Два стовпи) парк ім. Т. Г. Шевченка»; за Договором № 131 від 9.05.2024р.: маршрут № 190 «вул. Паустовського Залізничний вокзал»; маршрут № 191 «Меморіал 411 батареї Міст Пересип (вул. Одарія)»; маршрут №237 «Залізничний вокзал вул. Агрономічна». Понад 40 % від пасажиропотоку даних маршрутів складають пільгові категорії (особи з інвалідністю, ветерани, пенсіонери, учні, студенти). Підприємством придбано спеціалізований транспортний засіб для безпечного перевезення людей з інвалідністю. Маршрути забезпечують транспортне сполучення ключових районів Одеси (Київський, Хаджибейський (колишній Малиновський), Пересипський (колишній Суворовський)), включаючи спальні райони, промислові зони та об`єкти критичної інфраструктури (медичні заклади, залізничний вокзал, меморіали, парки). Умови воєнного стану роблять ці маршрути особливо важливими, оскільки громадський транспорт є елементом критичної інфраструктури.
37. 27 листопада 2025 року Департамент направив МПП «НІКА» лист № 01- 41/3711 з наміром одночасно припинити з 01 грудня 2025 року дію договорів № 130 та № 131 від 09 травня 2024 року, що забезпечують регулярні перевезення на п`яти міських маршрутах загального користування (№ 145, 190, 191, 233, 237). 28 листопада 2025 року Департамент додатково до попереднього листа, направив лист № 01-41/3724 яким змінив дату наміру припинити дію договорів на 29 грудня 2025 року.
38. Також судами встановлено, що підставою вказаних листів стали результати проведення перевірок МПП «НІКА» та встановлення низки порушень вказаним перевізником, а саме: неналежне надання послуг (утримання транспортних засобів в належному стані, дотримання розкладу руху, забезпечення передрейсової перевірки водіїв та транспортних засобів (що безпосередньо впливає на безпеку руху та безпеку, життя та здоров`я пасажирів), тощо. Саме ці порушення і будуть переглядатись судом під час розгляду справи по суті.
39. Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, дійшов висновку про наявність очевидних ознак протиправності Департаменту. Проте, колегія суддів Верховного Суду наголошує, що такі висновки є передчасними та ґрунтуються на попередній оцінці правомірності дій відповідача.
40. Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що листи Департаменту № 01-41/3711 від 27 листопада 2025 року та № 01-41/3724 від 28 листопада 2025 року є службовими повідомленнями про намір реалізації договірних та публічно-правових повноважень та самі по собі не є індивідуальними актами, що породжують правові наслідки.
41. Окрім того, Верховний Суд наголошує, що саме Департамент відповідає за безпеку руху та безпеку пасажирів, тому до розгляду справи по суті та перевірки наявності/відсутності порушень в діях МПП «НІКА», суб`єкт владних повноважень не може допустити продовження договірних зобов`язань із підприємством. 
42. Як влучно зазначив суд апеляційної інстанції, повна заборона вчиняти буд-які дії щодо припинення договорів незалежно від підстав, строків та характеру порушень, є надмірною та непропорційною. Застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову, повністю блокує реалізацію повноважень органу місцевого самоврядування щодо управління маршрутною мережею міського транспорту та фактично зберігає за МПП «НІКА» статус перевізника незалежного від наявності порушень умов договору.
43. Окрім того, є безпідставними доводи заявника про можливі соціальні, економічні та репутаційні наслідки, оскільки Департамент були направлені листи до інших перевізників з пропозицією тимчасово (до оголошення та проведення нового конкурсу) забезпечити пасажирські перевезення в необхідній кількості. Листом від 28 листопада 2025 року ТОВ «ТУРИСТ» повідомило про готовність надання послуг з перевезення пасажирів на маршрутах №№ 6Е, 16E, 149, 288, 145, 190, 191, 233, 237.
44. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо порушення прав МПП «НІКА», як підстави для забезпечення позову до його пред`явлення.
45. Отже, наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції і не дають підстав уважати, що ним допущено порушення норм матеріального чи процесуального права при ухваленні судового рішення.
46. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
47. За таких обставин, Верховний Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
48. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 345, 350, 359 368 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Малого приватного підприємства «НІКА» - залишити без задоволення.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 420/40922/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
І.В. Дашутін 
Л.О. Єресько,
Судді Верховного Суду