09.07.2026    
Справа № 469/1631/25
2/469/457/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Гапоненко Н.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в :
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (далі ТОВ “ФК “ЄАПБ” ) 22 грудня 2025 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 17128,08 грн., яка виникла у відповідача за кредитним договором № 5765800642 від 23 грудня 2021 року, укладеним між відповідачем та ТОВ “Фінансова компанія “Центр фінансових рішень”, право вимоги за якими перейшло до позивача на підставі договорів факторингу.

26 січня 2026 року суд відкрив провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі отримана позивачем 16 лютого 2026 року. 
Поштове відправлення з копією ухвали про відкриття провадження, направлене судом на адресу відповідача, повернуте до суду без вручення 18 лютого 2026 року у зв"язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. 
Відповідно до п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, є підстави вважати, що вказані судові документи вручені відповідачу 18 лютого 2026 року.
Крім того, відповідача повідомлено про перебування у провадженні суду цієї справи шляхом публікації оголошення на офіційній сторінці суду 19 лютого 2026 року.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
Суд на підставі ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку письмового провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи суд встановив, що 23 грудня 2021 року ТОВ “Фінансова компанія “Центр Фінансових Рішень” (далі ТОВ “ФК “ЦФР”) та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 5765800642 (а.с.6-7), за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором та передбачених в паспорті кредиту №5800642, який є невід`ємною частиною цього договору (а.с.7 на зв. - 8).
Положеннями п. 1.2 Договору встановлено, що кредит надається позичальнику у розмірі 11748,00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою за користування кредитом щомісячно 2,19%; договір підписаний власноручно відповідачем (а.с.6-7).
У паспорті споживчого кредиту від ТОВ “ФК “ЦФР” №5800642 від 23 грудня 2021 року зазначено суму кредиту 11748,00 грн., строк кредитування - 36; щомісячна процентна ставка за договором – 2,19%, річна процентна ставка – 11,99%; загальні витрати за кредитом – 11562,35 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту – 23310,35 грн.; визначено графік повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення; відповідно до графіку, щомісячний платіж складає 647,52 грн. (а.с.7 на зв. - 8).
Договір, паспорт споживчого кредиту №5800642 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ “ФК “ЦФР” в редакції від 30 серпня 2021 року складають єдиний кредитний договір. Позичальник, підписавши цей договір підтверджує, що свій примірних цього договору він отримав (п.3.4 кредитного договору). 
Позивач також надав розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором №5765800642 від 23 грудня 2021 року, яка станом на 15 травня 2025 року становить 17128,08 грн., у тому числі 11156,78 грн. - заборгованість по тілом кредиту, 1796,56 грн. - заборгованість за процентами, 4174,74 грн. – заборгованість за щомісячними процентами (а.с.11). 

07 жовтня 2016 року між ПАТ “Таскомбанк” та ТОВ “ФК “ЦФР” укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого, ТОВ “ФК “ЦФР” передає (відступає) ПАТ “Таскомбанк” права вимоги до позичальників, право на одержання яких належить ТОВ “ФК “ЦФР”, а ПАТ “Таскомбанк” набуває права вимоги за кредитними договорами (а.с.47-48). 
15 травня 2024 року між АТ “Таскомбанк” та ТОВ “ФК “ЄАПБ” укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф відповідно до умов якого АТ “Таскомбанк” передало (відступило) ТОВ “ФК “ЄАПБ” за плату належні йому права вимоги, а ТОВ “ФК “ЄАПБ” прийняло належні АТ “Таскомбанк” права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників (а.с.13-18). До позовної заяви долучено копію акту прийому-передачі реєстру боржників (а.с.19).
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 15 травня 2024 року до договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року, відступленою є заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 5765800642 у сумі 17128,08 грн., з яких 11156,78 грн. - загальна заборгованість за тілом кредиту, 1796,56 грн. - загальна заборгованість за процентами, 4174,74 грн. - загальна заборгованість за комісією (а.с.21).
Доказів переходу права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до АТ "Таскомбанк" на підставі договору №ТАСЦФР-10-2016 (витягу з реєстру боржників) суду не надано.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні він повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Для підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 17128,08 грн. позивачем до позовної заяви було надано копію кредитного договору, договір факторингу та договори про відступлення права вимоги, витяг з реєстру боржників до договору факторингу від 15 травня 2024 року, а також розрахунок заборгованості.
Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем саме у тому розмірі, який зазначає позивач.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок заборгованості із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що він є новим кредитором відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №5765800642 від 23 грудня 2021 року, укладеним відповідачем з ТОВ “ФК “ЦФР”, право грошової вимоги від якого перейшло спочатку до АТ “Таскомбанк” і вже на підставі договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року до позивача.
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23), від 02 жовтня 2024 року у справі № 172/209/24 (провадження № 61-11869св24).
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ “ФК “ЦФР” та відповідачем ОСОБА_1 укладено 23 грудня 2021, тобто більше ніж через чотири роки після укладення 07 жовтня 2016 року договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 між ПАТ “Таскомбанк” та ТОВ “ФК “ЦФР”.
Отже, право майбутньої вимоги на момент укладення договору про відступлення права вимоги мало би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ “ФК “ЦФР” щодо відповідача ОСОБА_1 на момент укладення договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року не було, та сторони не могли передбачити, що 23 грудня 2021 року ТОВ “ФК “ЦФР” буде укладено кредитний договір з відповідача ОСОБА_1 ..
Вказане свідчить про те, що предметом договору про відступлення прав вимоги на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором №5765800642 від 23 грудня 2021 року.
Позивачем не надано суду реєстру прав вимог, підписаного уповноваженими особами ТОВ “ФК “ЦФР” та АТ “Таскомбанк”, яким би підтверджувалося набуття АТ “Таскомбанк” права вимоги за договором, укладеним між ТОВ “ФК “ЦФР” та відповідачем ОСОБА_1 .
Окрім того, за відступлення права вимоги АТ “Таскомбанк” повинно було сплатити ТОВ “ФК “ЦФР” суму фінансування, проте доказів на підтвердження сплати якої за отримання права вимоги матеріали справи не містять.
Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 від первісного кредитора ТОВ “ФК “ЦФР” до кредитора АТ “Таскомбанк”, тобто не довів перехід права вимоги на кожному етапі такої передачі, що є його процесуальним обов`язком.

За встановлених обставин справи відсутні підстави вважати, що ТОВ “ФК “ЄАПБ” набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №5765800642 від 23 грудня 2021 року, укладеним з ТОВ “ФК “ЦФР” .
Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
У позовній заяві представник позивача ТОВ “ФК “ЄАПБ” просив розглянути справу у їх відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.
Позивач, якому судом роз"яснено викладені норми ЦПК України, на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.
З огляду на вказане вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки останнім не доведено належними та допустимими доказами обгрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 258, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:  
У задоволенні позовних вимог відмовити. 
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя