ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/6017/23 (904/6775/23) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс - Лізинг"
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. - головуючий, Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.)
у справі №904/6017/23(904/6775/23) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс - Лізинг"
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Білогір`я", 2) ОСОБА_1 , 
про стягнення 5399389,88 грн
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс - Лізинг", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Білогір`я", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Форс-Вест"
про визнання недійсними договорів
в межах справи №904/6017/23
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Форс-Вест", 
ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи 
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Адванс - Лізинг" (далі - ТОВ "Адванс - Лізинг") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Білогір`я" (далі - ТОВ "Дніпро Білогір`я") та ОСОБА_1 2989546,46 грн основного боргу та 2409852,42 грн 70% річних за договором фінансового лізингу №39АФ-20 від 14.08.2020 та договором поруки №1П/39АФ-20 від 15.08.2020.
2. У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом про визнання недійсними договору фінансового лізингу №39АФ-20 від 14.08.2020, договору поруки №1П/39АФ-20 від 15.08.2020 та договору №39АФ-20 (ВПВ) від 04.01.2021.
3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2024 первісний позов задоволено, стягнуто солідарно з ТОВ "Дніпро Білогір`я" та ОСОБА_1 на користь ТОВ "Адванс - Лізинг" 2989546,46 грн основного боргу та 2409852,42 грн 70% річних, а також судові витрати. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.
4. Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 та ТОВ "Дніпро Білогір`я" звернулися до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.
5. Ухвалами Центрального апеляційного господарського суду від 01.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ТОВ "Дніпро Білогір`я", які об`єднано в одне апеляційне провадження.
6. 02.06.2026 представник ОСОБА_1 подав клопотання про зупинення апеляційного провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/3122/26 за позовом ТОВ "Дніпро Білогір`я" до ТОВ "Адванс - Лізинг" про визнання безпідставним та скасування рішення про відмову у застосуванні мораторію та зобов`язання вчинити певні дії.
Стислий виклад ухвали суду апеляційної інстанції
7. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 провадження у справі №904/6017/23(904/6775/23) зупинено до набрання рішенням у справі №904/3122/26 законної сили.
8. Ухвала мотивована тим, що предметом розгляду у справі №904/3122/26 є вимоги про визнання безпідставним та скасування рішення ТОВ "Адванс - Лізинг" про відмову у застосуванні мораторію на нарахування та сплату лізингових та інших платежів за договором фінансового лізингу №39АФ-20 від 14.08.2020, а також про зобов`язання внести зміни до графіка сплати платежів за цим договором. На думку апеляційного суду, обидві справи стосуються одного й того самого договору фінансового лізингу, а результат розгляду справи про застосування мораторію безпосередньо впливає на визначення обсягу та строків виконання грошового зобов`язання, стягнення якого є предметом цієї справи. 
9. Господарський суд апеляційної інстанції виходив із того, що у разі задоволення позову у справі №904/3122/26 графік сплати платежів буде змінено в силу вимог закону, а строк їх сплати відновиться лише після закінчення мораторію, у зв`язку з чим до вирішення зазначеної справи неможливо правильно вирішити питання про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. Крім того, суд зазначив, що розгляд цієї справи до вирішення спору щодо застосування мораторію створює ризик ухвалення суперечливих судових рішень щодо одного й того самого зобов`язання. 
10. Також апеляційний суд зазначив, що у разі застосування мораторію відповідно до підпункту 2 п. 33 та п. 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України зупиняється вчинення дій щодо примусового стягнення лізингових та інших платежів як з лізингоодержувача, так і з особи, яка є поручителем, а також зупиняється перебіг строків звернення з вимогами до поручителя, а тому дійшов висновку про наявність передбачених п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підстав для зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/3122/26.
Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника
11. ТОВ "Адванс - Лізинг" (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 та передати справу до Центрального апеляційного господарського суду для продовження розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 та ТОВ "Дніпро-Білогір`я".
12. Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначаючи, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок Верховного Суду щодо застосування п. 5 ч. 1 ст. 227 та п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України, викладений у постанові від 23.04.2019 у справі №910/5785/18, а також висновки Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 2, 5 ГПК України, викладені у постановах від 25.05.2018 у справі №910/31771/18, від 02.06.2020 у справі №910/6674/19, від 20.01.2021 у справі №906/129/20, від 01.04.2021 у справі №902/1177/15 та від 13.05.2021 у справі №917/349/20.
13. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував положення п. 5 ч. 1 ст. 227 та п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України, оскільки не встановив об`єктивної неможливості розгляду цієї справи, не навів обставин, які не можуть бути встановлені та оцінені судом на підставі наявних у справі доказів, а також не зазначив, які саме обставини унеможливлюють самостійне дослідження доказів під час розгляду цієї справи.
14. На думку скаржника, Закон України від 27.03.2025 №4340-IX "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану" (далі - Закон України №4340-ІХ) не містить положень щодо необхідності зупинення провадження у справах про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу у разі подання заяви про застосування мораторію або оскарження відмови у його застосуванні. При цьому дія мораторію не припиняє самого грошового зобов`язання, а лише запроваджує механізм зупинення його виконання та заходів примусового виконання, а також не передбачає заборони розгляду таких справ чи відмови у позові з цих підстав.
15. Скаржник вважає, що обставини, які досліджуються у справі №904/3122/26, не мають преюдиціального значення для цієї справи, оскільки у ній не вирішуються питання щодо настання строку виконання грошового зобов`язання, наявності та розміру заборгованості, відповідальності поручителя, а також чинності договору фінансового лізингу та договору поруки. Відтак сама взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду цієї справи.
16. Крім того, скаржник зазначає, що необґрунтоване зупинення провадження призводить до затягування розгляду справи та порушення права на її розгляд упродовж розумного строку, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
17. До Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 - без змін.
18. У відзиві зазначено, що підставою зупинення провадження є не прощення боргу внаслідок можливого рішення суду у справі №904/3122/26, а та обставина, що від результату її розгляду залежить наявність або відсутність обов`язку щодо сплати лізингових та інших платежів під час дії мораторію, а також обсяг і строки виконання того самого зобов`язання, стягнення якого є предметом цієї справи. Заявник зазначає, що у разі встановлення судом безпідставності відмови у застосуванні мораторію, відповідно до пунктів 33-36 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, мораторій вважатиметься застосованим з дня отримання лізингодавцем заяви, лізингоодержувач звільнятиметься від обов`язку сплати платежів за період дії мораторію, а графік платежів підлягатиме зміні. Також зазначає, що ухвалення рішення про стягнення заборгованості за наявності невирішеного спору щодо застосування мораторію суперечило б меті Закону України №4340-IX, а дія мораторію поширюється також на поручителя. 
19. Крім того, у відзиві зазначено, що обставини, які встановлюються у справі №904/3122/26, а саме правомірність відмови лізингодавця у застосуванні мораторію, факт, межі та строки застосування мораторію до договору фінансового лізингу і зміст зміненого графіка платежів, не можуть бути встановлені у цій справі, однак саме від них залежить обсяг і строки виконання грошового зобов`язання, що є предметом стягнення. Також заявник вважає безпідставними доводи касаційної скарги щодо відсутності преюдиціального значення справи №904/3122/26 та порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку, зазначає, що зупинення провадження відповідає п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, а обмеження, встановлені ч. 3 ст. 195 ГПК України, не поширюються на стадію апеляційного перегляду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
20. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час постановлення ухвали про зупинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.
21. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
22. Застосування наведеної норми процесуального права можливе лише за умови встановлення судом об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи. Така неможливість має бути обумовлена тим, що обставини, які встановлюються в іншій справі, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно в межах розгляду спору, а судове рішення в іншій справі матиме визначальне значення для вирішення спору.
23. Сама лише взаємопов`язаність двох судових справ або можливість того, що встановлені в одній із них обставини можуть мати значення для іншої справи, не є достатньою підставою для зупинення провадження. Вирішуючи питання про зупинення провадження, суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про неможливість самостійно встановити відповідні обставини та неможливість вирішення спору без набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
24. Верховний Суд неодноразово зазначав, що обов`язковою умовою для зупинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України є встановлення судом об`єктивної неможливості її розгляду до вирішення іншої справи. Така неможливість має бути належним чином вмотивована та підтверджуватися тим, що господарський суд не може самостійно встановити й оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, а рішення в іншій справі матиме визначальне значення для вирішення спору. При цьому сама лише взаємопов`язаність справ або можливість впливу рішення в іншій справі на права та обов`язки сторін не є достатньою підставою для зупинення провадження, якщо наявні у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, що входять до предмета доказування (аналогічні висновки викладені, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.03.2024 у справі №910/17615/20; постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/5785/18, на неврахування висновків у якій посилається скаржник, 01.05.2025 у справі №927/1601/23). 
25. Наведені висновки Верховного Суду застосовуються у цій справі як процесуальний стандарт перевірки наявності об`єктивної неможливості розгляду справи, а не як вимога до однакового процесуального результату в усіх справах про зупинення провадження. У кожному випадку вирішальним є те, чи навів суд мотиви неможливості самостійного встановлення та оцінки відповідних обставин у межах справи, провадження в якій зупинено.
26. Зупиняючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що предметом розгляду у справі №904/3122/26 є вимоги про визнання безпідставним та скасування рішення ТОВ "Адванс - Лізинг" про відмову у застосуванні мораторію на нарахування та сплату лізингових та інших платежів за договором фінансового лізингу №39АФ-20 від 14.08.2020, а також про зобов`язання внести зміни до графіка сплати платежів за зазначеним договором. З огляду на це суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що результат розгляду цієї справи може вплинути на обсяг та строки виконання грошового зобов`язання, яке є предметом спору у цій справі.
27. Верховний Суд вважає наведені висновки господарського суду апеляційної інстанції обґрунтованими з огляду на таке.
28. Як убачається з матеріалів справи, предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення з ТОВ "Дніпро-Білогір`я" та ОСОБА_1 заборгованості за договором фінансового лізингу №39АФ-20 від 14.08.2020 та 70% річних, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. 
29. У свою чергу, предметом спору у справі №904/3122/26 є вимоги про визнання безпідставним та скасування рішення ТОВ "Адванс-Лізинг" про відмову у застосуванні мораторію та зобов`язання внести зміни до графіка сплати платежів шляхом відновлення їх сплати після закінчення мораторію.
30. Хоча у справі №904/3122/26 не вирішуються питання щодо наявності чи розміру заявленої до стягнення заборгованості, її предметом є встановлення правових підстав для застосування мораторію до виконання зобов`язань за тим самим договором фінансового лізингу, з якого заявлено вимоги у цій справі.
31. Відповідно до п. 33 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у разі прийняття лізингодавцем рішення про застосування мораторію або якщо лізингодавець протягом установленого законом строку не прийняв одного з рішень, передбачених п. 32 цього розділу, з дня отримання заяви лізингоодержувача: лізингоодержувач звільняється від обов`язку сплати лізингових та інших платежів; зупиняється вчинення будь-яких дій щодо примусового стягнення таких платежів; зупиняються їх нарахування та сплата; лізингодавець зобов`язаний внести зміни до графіка сплати платежів шляхом відновлення їх сплати після закінчення мораторію. 
32. Згідно з п. 34 зазначеного розділу ЦК України строк дії договору фінансового лізингу та договорів поруки продовжується на строк дії мораторію, а перебіг позовної давності та строків звернення з вимогами до поручителя зупиняється на строк дії мораторію.
33. Крім того, відповідно до п. 36 зазначеного розділу ЦК України у разі визнання судом безпідставною відмови лізингодавця у застосуванні мораторію такий мораторій вважається застосованим з дня отримання лізингодавцем відповідної заяви. 
34. Отже, у справі №904/3122/26 вирішується питання про наявність чи відсутність підстав для застосування мораторію, який відповідно до п.п. 33, 34, 36 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України впливає на строки виконання грошового зобов`язання, можливість примусового стягнення лізингових платежів з лізингоодержувача та поручителя, їх нарахування і сплату, а також зумовлює внесення змін до графіка їх сплати.
35. Встановлення зазначених обставин не входить до предмета розгляду цієї справи, оскільки вони є предметом самостійного спору у справі №904/3122/26. Саме від вирішення цього спору залежить правильне визначення правового режиму виконання спірного зобов`язання та можливість вирішення питання про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.
36. За таких обставин господарський суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/3122/26, оскільки результат цієї справи може визначити спеціальний правовий режим виконання того самого зобов`язання, щодо якого заявлено вимоги про стягнення.
37. Доводи скаржника про те, що Закон України №4340-IX не містить положень щодо необхідності зупинення провадження, не спростовують зазначеного висновку, оскільки питання зупинення провадження у цій справі вирішувалося господарським судом апеляційної інстанції не на підставі Закону України №4340-IX як процесуальної норми, а відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, з урахуванням предмета спору у справі №904/3122/26 та можливих правових наслідків її вирішення для цієї справи.
38. Твердження скаржника про те, що дія мораторію впливає виключно на виконання зобов`язання, Верховний Суд відхиляє, оскільки відповідно до пп. 33, 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України закон пов`язує із застосуванням мораторію також інші правові наслідки, зокрема зміну графіка сплати платежів, продовження строку дії договору фінансового лізингу та договору поруки.
39. Верховний Суд також відхиляє доводи скаржника про те, що обставини, які досліджуються у справі №904/3122/26, не мають значення для вирішення цієї справи. Хоча у справі №904/3122/26 не вирішуються питання щодо наявності та розміру заборгованості, її результат визначатиме, чи підлягає застосуванню до того самого договору фінансового лізингу спеціальний правовий режим мораторію, з яким закон пов`язує зміну строків виконання зобов`язання, зупинення нарахування та сплати лізингових платежів, а також зупинення примусового стягнення таких платежів.
40. Посилання скаржника на порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку Верховний Суд відхиляє, оскільки зупинення провадження у цій справі здійснено відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України з метою забезпечення правильного вирішення спору після встановлення обставин, що мають істотне значення для його розгляду. За таких умов застосування передбаченого процесуальним законом інституту зупинення провадження саме по собі не свідчить про порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку. 
41. Водночас після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження, апеляційний суд має забезпечити поновлення провадження та подальший розгляд справи без невиправданих зволікань.
42. Також скаржник вказує на те, що у справі №904/3122/26 не вирішуються питання щодо чинності договору фінансового лізингу та договору поруки.
43. У цьому зв`язку Верховний Суд зауважує, що дійсно, у справі №904/3122/26 не вирішуються питання щодо чинності договору фінансового лізингу чи договору поруки, однак це не спростовує висновку господарського суду апеляційної інстанції про те, що результат її розгляду має значення для визначення правового режиму виконання зобов`язань за зазначеним договором.
44. З огляду на викладене аргументи касаційної скарги не спростовують висновків господарського суду апеляційної інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у справі, а тому підстави для скасування ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 відсутні.
45. Доводи скаржника про неврахування висновків Верховного Суду не знайшли свого підтвердження, оскільки апеляційний суд застосував п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України з урахуванням саме тих критеріїв, на яких наголошує Верховний Суд: не обмежився формальною пов`язаністю справ, а визначив, що результат справи №904/3122/26 може вплинути на правовий режим виконання того самого зобов`язання та відповідальність поручителя.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
46. Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваної ухвали.
47. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, а також залишення без змін ухвали господарського суду апеляційної інстанції. 
Розподіл судових витрат
48. Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс - Лізинг" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 у справі №904/6017/23(904/6775/23) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков