Справа № 320/4595/26
Провадження №2-а/367/222/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
22 липня 2026 року місто Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області у складі головуючого судді Мерзлого Л.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до  ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
у с т а н о в и в:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи вимоги таким. 11.09.2025  ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №R71372 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 17000 грн. Вважає зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає касуванню. Зазначає про те, що позивач перебуває на військовому обліку з 2004 року після звільнення в запас. 21.10.2015 позивач знявся з обліку у Дніпровському військкоматі (на той час) та став на облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 (нині це ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв?язку зі зміною місця проживання, що підтверджується записами у військовому квитку та фактом особистого прийому у військового комісара задля отримання необхідних відміток та печаток. У 2021 році позивач змінював повторно місце проживання, але в межах того ж району та повторно звертався до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також отримував довідку для паспортного столу, що підтверджує перебування на обліку, без якої зміна місця реєстрації була б не можлива. Військовий квиток не містить відміток про зміну адреси в межах одного району, оскільки це не є вимогою закону. У серпні 2025 року позивач випадково, при реєстрації автомобіля, дізнався, що перебуває у так званому «розшуку» за заявою Дніпровського ТЦК з підставою "не став на військовий облік за новим місцем проживання". Вказує про те, що це не відповідає дійсності, оскільки позивач вже стояв на обліку, про що мав паперовий військовий квиток з відповідними відмітками. Через отримання інформації про нібито перебування позивача у «розшуку» та побоюючись можливих наслідків, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, сподіваючись на об?єктивний та всебічний розгляд і перевірку матеріалів. Позивач не мав інформації про відсутність доказів та неправдивість підстав "розшуку", тому добросовісно очікував законного вирішення ситуації. 11.09.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 (начальник ОСОБА_2 ) виніс постанову №R71372 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Постанову позивачу не вручали, не надсилали ні поштою, ні електронною поштою, що підтверджується відповіддю Укрпошти. Повідомлення про розгляд справи позивач не отримував. Того ж дня відповідач зняв позивача з «розшуку», а вже наступного дня незаконно ініціював новий розшук з іншою підставою — "не прибув за повісткою", якої позивач також ніколи не отримував, як згодом з?ясувалося через запит до Укрпошта (позивачем подано окремий позов стосовно цього). Стверджує, що підстави постанови №R71372 є неправдивими, докази відсутні, порядок розгляду справи порушено, повістки не вручалися позивачу, справа розглянута без участі особи, права за ст. 268 КУпАП порушені. Розгляд справи проведено не за місцем вчинення правопорушення та не за місцем проживання позивача, чим порушено ст. 276 КУпАП. Зазначає про те, що винесення постанови ІНФОРМАЦІЯ_7 , є перевищенням повноважень та порушенням ст. 219, 255, 268, 280 КУпАП.
З огляду на викладене, просить визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_8 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 210 КУпАП. Стягнути з відповідача судові витрати.
ІІ. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями вказану справу передано судді Мерзлому Л.В. Ухвалою суду від 10.06.2026 прийнято до розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 , за результатами розгляду якої 11.09.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було винесено постанову № R1372, а також належним чином засвідчену копію постанови № R1372 від 11.09.2025. Витребувані документи потрібно надати суду в термін до 20.06.2026 або повідомити письмово про неможливість надати вказані в ухвалі докази, поважність причини їх неподання у зазначені в ухвалі суду строки, тощо.
Ухвалу про відкриття провадження по справі та витребування документів, позовну заяву з додатками доставлено до електронного кабінету відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1  11.06.2026 та повторно 07.07.2026, що стверджується довідками про доставку електронного документу. 
Оскільки, у встановлений строк відзив на позовну заяву відповідач суду не надав, витребовувані документи до суду також не надходили, відтак, відповідно до ч. 6 статті 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами. 
Будь яких інших клопотань від учасників по справі до суду не надходило. 
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина шоста статті 77 КАС України).
На підставі частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права застосовані судом, мотивована оцінка і висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КУпАП), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.
Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Відповідач- суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п.п.7, 9 ч. 2 ст. 4 КАС України).
Відповідно до ст.235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 КУпАП (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст.246 КУпАП).
Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності (ст.254 КУпАП).
Судом встановлено, що згідно витягу з мобільного застосунку Резерв+, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , перебуває на обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ), дата уточнення даних – 29.08.2025.
У наданому витязі місце проживання позивача зазначено: АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з Реєстру територіальної громади Білогородської територіальної громади від 26.01.2026, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Із вказаного витягу також вбачається, що 11.09.2025 ОСОБА_2 винесено постанову про адміністративне правопорушення №R71372 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
В матеріалах справи відсутня постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а також відсутній протокол про вчинення адміністративного правопорушення, будь яких доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідачем надано не було.
Разом з тим, суд не може залишити поза увагою наступні обставини, встановлені під час розгляду справи, які мають самостійне процесуальне значення для вирішення спору.
Так, судом встановлено, що позивач добровільно сплатив штраф, накладений постановою №R71372 від 11.09.2025, у день її винесення - 11.09.2025, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами про сплату та свідчить про обізнаність позивача з фактом притягнення його до адміністративної відповідальності та змістом накладеного стягнення саме станом на 11.09.2025.
Суд зазначає, що відповідно до статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня винесення постанови, а в разі, якщо ця постанова не була вручена особі, - з дня отримання нею постанови. Таким чином, спеціальним законодавством, яке регулює провадження у справах про адміністративні правопорушення, встановлено значно коротший, десятиденний, строк оскарження такої постанови порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, передбаченим статтею 122 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Оскільки позивачу було достеменно відомо про зміст та наслідки постанови №R71372 станом на 11.09.2025, перебіг як десятиденного строку, встановленого статтею 289 КУпАП, так і шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, розпочався 11.09.2025. Десятиденний строк, передбачений статтею 289 КУпАП, закінчився 21.09.2025, а шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, закінчився 11.03.2026.
Судом встановлено, що первинно позивач звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду 29.01.2026, тобто зі значним пропуском десятиденного строку, встановленого статтею 289 КУпАП, але в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України. Проте вказаний суд ухвалою повернув позовну заяву позивачу у зв`язку з непідсудністю спору цьому суду, після чого позивач звернувся з тотожним позовом до Ірпінського міського суду Київської області, який і прийняв позов до провадження ухвалою від 10.06.2026.
Суд зазначає, що звернення особи з позовом до суду, якому спір не підсудний, з подальшим поверненням позовної заяви, не зупиняє та не перериває перебігу встановленого законом строку звернення до адміністративного суду. Проміжок часу між зверненням до неналежного суду та поверненням позову і подальшим зверненням до належного суду не виключається з обчислення строку звернення до суду. Отже, юридично значимим для цілей дотримання строку звернення до суду є момент прийняття позову саме належним судом - Ірпінським міським судом Київської області, тобто 10.06.2026, коли встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк (який спливав 11.03.2026) вже був пропущений.
У позовній заяві позивач заявив клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, посилаючись на те, що дізнався про існування оскаржуваної постанови лише у серпні 2025 року випадково, при реєстрації автомобіля, та не отримував ні самої постанови, ні повідомлення про розгляд справи.
Дослідивши наведені позивачем доводи, суд не визнає їх поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач добровільно сплатив штраф, накладений оскаржуваною постановою, саме в день її винесення - 11.09.2025, що свідчить про обізнаність позивача як з фактом винесення постанови, так і з її змістом та накладеним стягненням задовго до звернення до суду. Крім того, суд враховує, що позивач, дізнавшись про існування постанови ще у серпні 2025 року та маючи можливість своєчасно звернутися до належного суду в межах як десятиденного строку, встановленого статтею 289 КУпАП, так і шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, звернувся спочатку до суду, якому спір не підсудний, що свідчить про недостатню обачність позивача при визначенні підсудності спору та не може розцінюватися як обставина, що об`єктивно і незалежно від волі позивача перешкоджала своєчасному зверненню до належного суду. Жодних інших доказів наявності обставин, що об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду протягом встановленого законом строку, матеріали справи не містять.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України позовна заява, подана після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не визнає причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Оскільки судом встановлено факт пропуску позивачем як строку оскарження постанови, встановленого статтею 289 КУпАП, так і шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, заявлене клопотання про поновлення строку розглянуто судом та наведені у ньому причини визнані неповажними, суд дійшов висновку про наявність самостійної та достатньої підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, незалежно від оцінки доводів позивача щодо суті прийнятої відповідачем постанови.
За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні, у зв`язку з чим вимога про стягнення судових витрат також задоволенню не підлягає.
Керуючись статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 122, 123, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
Судові витрати позивачу не відшкодовувати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя:       Л.В. Мерзлий