ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 р. 	Справа № 480/2748/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2026, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал) по справі № 480/2748/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Латімер" 
до  Київської митниці 
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Латімер" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправним і скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 16.10.2023 № UА100380/2023/000265/2.
В обґрунтування позову зазначило, що під час митного оформлення товарів надало всі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця, в порушення норм МК України, безпідставно прийняла оскаржуване рішення, як наслідок, неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці від 16.10.2023 № UA100380/2023/000265/2 про коригування митної вартості товарів ТОВ "ТД "Латімер".
Стягнуто на користь ТОВ "ТД "Латімер" за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці витрати на сплату судового збору в сумі 3 028,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Київська митниця (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просила його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи, не надання належної оцінки доводам відповідача, щодо наявності в наданих документах розбіжностей, відсутності в них всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказує, що декларантом до митного оформлення не надано погодження цін, умов поставки та оплати товарів на виконання умов Контракту, заявки до транспортного Договору від 28.04.2024 № 2804/23-01. 
Зазначає, що п.1 Контракту передбачено, що кількість, асортимент та вартість товару погоджуються сторонами у специфікації та інвойсі. Оплата за товар здійснюється 30 % при замовленні, 70% після отримання копії коносаменту (п.3.1) разом з тим, п.3.2 Контракту не відповідає п.3, оскільки інвойс є документом виключно продавця та не вимагає будь-яких погоджень з боку покупця.
Зауважує, що рахунок на оплату від 12.10.2023 № 64433 не відповідає поняттю первинного документу, отже, не може бути використаний в якості документу, що підтверджує транспортні витрати. При цьому, вказаний рахунок не відповідає ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що стосується посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Звертає увагу, що відповідно до коносаменту SZSE23072805 зазначено маршрут перевезення: порт Нингбо – порт Гданськ. Відповідно до CMR від 13.10.23 місцем відправки товару зазначено м. Гдиня (Польща). Тобто, товар спочатку слідував морським транспортом до порту в місті Гданск, далі відбувалося перевантаження та перевезення до м. Гдиня. Водночас, документів на підтвердження додаткових витрат понесених позивачем під час транспортування товару від порту Gdansk , через м. Гдиня до кордону України не надано.
Вказує, що по прибуттю вантажу до Польщі відповідальним за обробку (вивантаження/зберігання/оформлення дозвільних та/або транзитних документів та ін.) вантажу у вказаній транзитній країні визначено підприємство Magazyn Terramar, але, до митного оформлення не надано інформацію щодо понесених витрат підприємствами Magazyn Terramar (відправник, Польща) та PE Піхалюк Павло (перевізник, Україна).
Вважає, що лише довідка про транспортні витрати, врахована судом першої інстанції не є документом, що належним чином підтверджує факт сплати позивачем транспортних витрат у розумінні наказу Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012. Крім того, складання такого документу не передбачено Договором на транспортування.
Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою, що довідки про транспортні витрати в митні органи зареєстровані 12.10.2023 № 12/10/2023/1 та № 12/10/2023FM/7 , натомість вантаж перетнув митний кордон України лише 13.10.2023, що підтверджено печаткою посадової особою митного органу
Просить врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.08.2021 по справі № 520/4787/19.
Зазначає про неврахування судом першої інстанції доводів митного органу про наявність в межах спірних правовідносин мультимодального перевезення, тоді як до митного оформлення декларантом не надано договору мультимодального перевезення. 
Звертає увагу на не надання декларантом до митного оформлення жодного доказу, який би підтвердив транзитне переміщення товару в рамках Конвенції про процедуру спільного транзиту, оплату за транзит, митної транзитної декларації з Польщі.
Також, вказує, що до ст. 13 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено страхування експедитором вантажу згідно із законом та договором транспортного експедирування, тоді як у довідках про транспортні витрати № 12/10/2023/1 та № 12/10/2023FM/7 зазначено, що страхування вантажу не проводилося.
Як наслідок, вважає, що ним правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., П`янова Я.В.
У зв`язку з відрядженням судді П`янової Я.В., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Присяжнюк О.В., Бегунц А.О.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.03.2023 між ТОВ «ТД «Латімер» (покупець) та компанією Jiujiang Huayuan New Material Co., Ltd (Китай)(продавець) укладено контракт на закупку № 01032023-UK, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю, узгоджений сторонами в інвойсі та специфікації щодо кожної поставки.
Розділом 2 Контракту передбачено, що ціна на кожну конкретну партію товару визначені в Інвойсі, встановлені в USD.
Загальна вартість цього Контракту складається з сумарної вартості всіх партій поставки товару, поставлених продавцем покупцю протягом терміну дії даного Контракту і становить 1 000 000,00 доларів США.
Відповідно до розділу 3 Контракту покупець повинен сплатити банківським переказом наступними частинами: 30% передоплати при замовленні, баланс 70% - проти копії морського коносаменту (п. 3.1).
Оплата може здійснюватися на інших умовах, про які окремо зазначаються в Інвойсах до кожної партії Товару (п. 3.2).
Згідно з п. 4.4 Контракту умови поставки за цим Контрактом вказуються в Інвойсах відповідно до Інкотермс 2010.
Специфікацією № 11 від 26.07.2023 до Контракту сторони узгодили поставку скловолоконної рівниці загальною вартістю 11 720,80 дол. США.
26.07.2023 Jiujiang Huayuan New Material Co., Ltd виставлено покупцю попередній рахунок (proforma invoice) № JJHY230726-2THUA на оплату товару в розмірі 11 720,80 дол. США.
Попереднім рахунком визначено умови поставки товару: FOB Ningbo, China та умови оплати: передоплата – 3 516,24 дол. США, після відвантаження на борт судна – 8 204,56 дол. США.
Цього ж дня, продавець виставив ТОВ «ТД «Латімер» остаточний рахунок (invoice) № JJHY230726THUA, в якому зменшив вартість товару до 11 648,50 дол. США.
Інвойсом визначено умови поставки товару: FOB Ningbo, China та умови оплати: передоплата – 3 516,24 дол. США згідно proforma invoice № JJHY230726-2THUA від 26.07.2023, після відвантаження на борт судна – 8 132,26 дол. США.
01.08.2023 та 25.09.2023 позивачем здійснено оплату за придбаний товар в загальній сумі 11 648,50 дол. США, про що свідчать банківські документи (Swift).
У серпні 2023 р. продавцем відвантажено товар, що підтверджується коносаментом №SZSE23072805 від 25.08.2023.
16.10.2023 з метою митного оформлення товару, представник позивача - ТОВ «Вант ЛТД» подав до Київської митниці митну декларацію № 23UA100380614807U8, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору в розмірі 11 648,50 дол. США.
На підтвердження митної вартості, разом з декларацією декларант надав, зокрема: пакувальний лист від 26.07.2023.; рахунок-проформу (proforma invoice) від 26.07.2023 № JJHY230726-2THUA; рахунок-фактуру (invoice) від 26.07.2023 № JJHY23072623THUA; коносамент від 25.08.2023 № SZSE23072805; автотранспортну накладну від 13.10.2023 № 2002; декларацію про походження товару від 26.07.2023 № JJHY230723-2THUA; банківські платіжні документи від 01.08.2023 № 230801/000584813 та від 25.09.2023 № 230925/000590065; рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від 12.09.2023 № 44, від 12.10.2023 № 64433; документи, що підтверджують вартість перевезення товарів від 12.10.2023 №12/10/2023/1, від 04.10.2023 № 12/10/2023БМ/7; прайс-лист виробника товару від 26.07.2023 б/н; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 01.03.2023 № 01032023-UK з Додатковою угодою та Специфікацією; заявку на перевезення від 10.10.2023 № 10/10/23; договір про надання послуг митного брокера від 10.01.2023 № 3; договір (контракт) про перевезення від 28.04.2023 № 2804/23-1; договір (контракт) про перевезення від 10.10.2023 № МЗТ/10.10.2023; паспорти якості 300 від 26.07.2023 та 400 від 26.07.2023; копію митної декларації країни відправлення від 04.08.2023 № 310120230517262051.
З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: погодження цін, умов поставки та оплати товарів сторонами Контракту; транспортні (перевізні) документи, а саме відомості, що містять обґрунтовані дані про вартість перевезення оцінюваних товарів у повному обсязі та маршрут перевезення, яка підлягає обчисленню та перевірці, передбачені положеннями наказу № 599 та згідно Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»; за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити для ідентифікації ввезеного товару; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається та рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення з дотриманням вимог ст. 254 МК України; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару на весь асортимент товару необмеженому колу покупців; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; за бажанням - інші документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
16.10.2023 декларант повідомив митний орган, що ним до митного оформлення надавались довідки про транспортні витрати, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг, проформу-інвойс, платіжні документи про оплату товару, які в повному обсязі підтверджують митну вартість товару відповідно до виставленого продавцем рахунку.
Зауважив, що виписку з бухгалтерської документації не має можливості надати з підстав не зазначення митним органом яку саме виписку і щодо яких бухгалтерських проводок.
Також, вказав про відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.
Повідомив, що страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування не має змоги надати, оскільки товар додатково не страхувався.
За наслідками розгляду документів та пояснень, наданих декларантом митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості від 16.10.2023 № UА100380/2023/000265/2.
Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення прийнято відповідачем необґрунтовано, а тому є протиправним.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України) та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій із митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Положення ст. 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Із положень частин 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За приписами ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
За ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
За положеннями статей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Єдиними підставами, які надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16, від 04.06.2020 у справі №1.380.2019.001823, від 01.04.2021 у справі № 260/695/19.
Водночас, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598).
Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.
Судовим розглядом установлено, що митне оформлення товарів здійснювалось позивачем за основним методом (ціною контракту від 01.03.2023) з урахуванням проформи-інвойсу від 26.07.2023 та інвойсу від 26.07.2023.
Позивачем до митного оформлення подано митну декларацію, а також документи на підтвердження вартості товарів, що поставляються в Україну.
Відповідачем за результатами розгляду митної декларації та документів прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів.
У графі 33 рішення в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено:
- постачання товару здійснюється за контрактом від 01.03.2023 № 01032023-UK. Згідно з Цивільним та Господарським кодексами України договір купівлі-продажу укладається у письмовій формі. Отже, декларант був повинен надати погодження цін, умов поставки та оплати товарів сторонами Контракту;
- відповідно до п.1 Контракту кількість, асортимент та вартість товару погоджуються сторонами у специфікації та інвойсі. Оплата за товар здійснюється 30 % при замовленні, 70% після копії коносаменту (п.3.1) Разом з тим, п.3.2 Контракту не відповідає п.3, оскільки інвойс є документом виключно продавця та не вимагає будь-яких погоджень з боку покупця. Отже, декларантом не підтверджено ціну, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари;
- до митного оформлення для підтвердження транспортних витрат надані документи від перевізників ДП «Формаг-Київ», ФОП «Пігалюк», разом із тим, рахунок від 12.10.2023 № 64433 не відповідає поняттю первинного документу згідно п. 44.1 Податкового кодексу (отже, не можуть бути використані для формування відомостей щодо митної вартості);
- декларантом не забезпечено надання Заявок до договорів з перевізниками, отже не можливо повною мірою перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, та інших витрат, пов`язаних з транспортуванням, зокрема вартість розвантаження, навантаження, зберігання, митного оформлення, обробки товарів;
- при здійсненні порівняння ціни із попередніми митними оформленнями ідентичних товарів виявлено зниження ціни. Пояснень стосовно такого зниження ціни не надано.
Джерелом інформації по товарам слугувала цінова інформація, що наявна в АСМО Інспектор та ЄАІС про митні оформлення товарів митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін, а саме: МД № 23UA100100429058U5 від 12.04.2023, де митна вартість товару складає 1,52 дол. США/кг.
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції надані позивачем документи містили всі відомості, в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів та ціни, що підлягає сплаті за ці товари.
Доводи апелянта щодо не надання декларантом погодження цін, умов поставки та оплати товарів відповідно до Контракту колегія суддів вважає безпідставними, оскільки умовами контракту не передбачено складання окремого документу з погодженням цін, умов поставки та оплати товарів, натомість такими документами згідно п. 1 Контракту визначено специфікацію та інвойс.
До митного оформлення позивачем надано специфікацію до Контракту, рахунок-проформу (proforma invoice) від 26.07.2023 № JJHY230726-2THUA та рахунок-фактуру (invoice) від 26.07.2023 № JJHY23072623THUA, якими визначено фактурну вартість, умови поставки та умови оплати товару.
Виконання умов контракту обома сторонами, а також відсутність зауважень один до одного з боку сторін, свідчить про досягнення між ними взаємної згоди щодо істотних умов такого контракту, а також про досягнення взаємної згоди про те, що поставка товару здійснюється згідно інвойсу. 
Крім того, зміна ціни товару, між попереднім рахунком № JJHY230726-2THUA від 26.07.2023 та фактурним рахунком № JJHY23072623THUA від 26.07.2023 вказує на процес погодження сторонами ціни товару і визначення остаточної вартості, тобто її погодження з боку покупця.
Вищевказані документи відповідають ст. 53 МК України та надавали митному органу можливість встановити таку складову митної вартості товарів як фактурну вартість. 
Натомість, відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не зазначено підстав недостатності вищевказаних документів на підтвердження митної вартості товару.
Щодо доводів скаржника про невідповідність підпункту 3.2 Контракту пункту 3 (умови оплати товару), оскільки інвойс є документом виключно продавця та не вимагає будь-яких погоджень з боку покупця колегія суддів зазначає, що сторони самостійно вправі визначати форму та зміст договору, а з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності та принцип свободи договору митним органам заборонено втручатися у діяльність сторін зовнішньоекономічного договору.
Натомість, митний орган при перевірці правильності визначення митної вартості товару повинен перевірити саме правильність її математичного визначення, а не ставити під сумнів умови оплати, визначені сторонами договору, що не входить у компетенцію митного органу та є втручанням у загальні засади цивільного законодавства щодо свободи договору.
Щодо доводів скаржника про не надання декларантом достатніх документів на підтвердження витрат на транспортування товару, зокрема не надання заявок на перевезення колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.6 ч. 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є, зокрема: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Крім того, в розділі ІІІ «Правил заповнення декларації митної вартості» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №599) вказано про те, що в графі 20 декларації митної вартості (ДМВ) зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст.53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, а також інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг у відповідності до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Таким чином, підтвердженням транспортних витрат є документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
При цьому, перелік транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, наведений у розділі ІІІ Правил №599 не є вичерпним.
Судом встановлено, що на підтвердження транспортних витрат позивач надав митному органу коносамент від 25.08.2023 № SZSE23072805; автотранспортну накладну від 13.10.2023 № 2002; рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від 12.09.2023 № 44, від 12.10.2023 № 64433; довідки про транспортні витрати від 12.10.2023 №12/10/2023/1, від 04.10.2023 № 12/10/2023БМ/7; договір про перевезення від 28.04.2023 № 2804/23-1; договір про перевезення від 10.10.2023 № МЗТ/10.10.2023; копію митної декларації країни відправлення від 04.08.2023 № 310120230517262051.
Так, організацію перевезення товару ТОВ «ТД «Латімер» здійснювало Дочірнє підприємство «Формаг-Київ» ТОВ «Формаг» на підставі договору транспортного експедирування від 28.04.2023 № 2804/23-01 та ФОП ОСОБА_1 – на підставі договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні та транспортно-експедиторське обслуговування від 10.10.2023 № МЗТ/10.10.2023.
12.10.2023 ДП «Формаг-Київ» виставлено ТОВ «ТД «Латімер» рахунок № 64433 на оплату транспортних послуг на загальну суму 74 028,45 грн з ПДВ, з яких:
- міжнародне перевезення згідно коносаменту за маршрутом м. Нінгбо, Китай – м. Гдиня, Польща – 31 883,69 грн без ПДВ;
- навантажувально-розвантажувальні роботи, документація у порту м. Гдиня, Польща – 36 678,81 грн без ПДВ;
- транспортно-експедиторське обслуговування – 4 554,81 грн без ПДВ, 910,96 грн – ПДВ.
13.10.2023 ДП «Формаг-Київ» складено акт прийому-здачі наданих послуг (виконаних робіт) № 64433, який підписаний позивачем про надання експедитором наступних послуг на загальну суму 74 028,45 грн з ПДВ:
- міжнародне перевезення згідно коносаменту за маршрутом м. Нінгбо, Китай – м. Гдиня, Польща – 31 883,69 грн без ПДВ;
- навантажувально-розвантажувальні роботи, документація у порту м. Гдиня, Польща – 36 678,81 грн без ПДВ;
- транспортно-експедиторське обслуговування – 4 554,81 грн без ПДВ, 910,96 грн – ПДВ.
Крім того, ДП «Формаг-Київ» складено довідку з транспортних витрат, в якій зазначено, що вартість міжнародної доставки вантажу м. Нінгбо, Китай – м. Гдиня, Польща згідно коносаменту № SZSE23072805 складає 74 028,45 грн. Повідомлено, що навантажувально-розвантажувальні роботи включені у вартість перевезення; страхування не проводилось.
ТОВ «ТД «Латімер» сплачено експедитору кошти в сумі 74 028,45 грн, на підтвердження чого надано митному органу платіжну інструкцію від 23.10.2023 № 1500.
Щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_1 , позивач надав митниці заявку № 10/10/23 від 10.10.2023, якою ним замовлено у перевізника послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом Гданськ, Польща – Шостка, Україна із зазначенням умов перевезення.
12.10.2023 ФОП ОСОБА_1 виставлено ТОВ «ТД «Латімер» рахунок № 44 на оплату транспортних послуг на загальну суму 115 000,00 грн, з яких:
- міжнародне перевезення м. Гданськ (Польща) – п/п Яготин, авто Рено НОМЕР_1 / НОМЕР_2 – 57 500,00 грн;
- міжнародне перевезення мп/п Яготин – м. Шостка (Україна), авто Рено АС 6069 НІ/ НОМЕР_2 – 57 500,00 грн.
17.10.2023 ФОП ОСОБА_1 складено акт надання послуг № 44, який підписаний позивачем про надання перевізником наступних послуг на загальну суму 115 000,00 грн:
- міжнародне перевезення м. Гданськ (Польща) – п/п Яготин, авто Рено АС 6069 НІ/ НОМЕР_2 – 57 500,00 грн;
- міжнародне перевезення мп/п Яготин – м. Шостка (Україна), авто Рено АС 6069 НІ/ НОМЕР_2 – 57 500,00 грн.
Крім того, ФОП ОСОБА_1 складено довідку про транспортні витрати від 12.10.2023, в якій зазначено, що при перевезенні за маршрутом м. Гданськ (Польща) – м. Шостка (Україна) автотранспортом Рено НОМЕР_3 загальні транспортні витрати склали 115 000,00 грн. Вантаж не страхувався.
ТОВ «ТД «Латімер» сплачено перевізнику кошти в сумі 115 000,00 грн, на підтвердження чого надано митному органу платіжну інструкцію від 24.10.2023 № 1505.
Всі складові, сторони, пункти призначення та контейнер в повній мірі співпадають та розбіжностей між собою не містять, що дає змогу в повній мірі підтвердити та визначити митну вартість імпортованого товару з урахуванням витрат на транспортування.
Доводи скаржника про не надання позивачем заявки на перевезення колегія суддів вважає такими, що не є беззаперечними підставами для висновку про заниження позивачем митної вартості товару за рахунок транспортних витрат.
Колегія суддів зазначає, що заявка на перевезення не є єдиним документом, яким підтверджується митна вартість. Більш того, оскільки Митним кодексом України не визначено види доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. 
Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, від 31.01.2018 у справі №810/2839/17. 
В спірному випадку транспортні витрати підтверджуються в повному обсязі наданими позивачем до митного контролю довідками про транспортні витрати та рахунками на оплату транспортно-експедиційних послуг. 
Вказані документи не містять помилок та розбіжностей, а також дають можливість точно встановити вартість транспортування конкретної партії товару до кордону з Україною.
Доводи апелянта про те, що довідки про транспортні витрати зареєстровані 12.10.2023 № 12/10/2023/1 та № 12/10/2023FM/7 , натомість вантаж перетнув митний кордон України лише 13.10.2023, що підтверджено печаткою посадової особою митного органу колегія суддів вважає такими, що достеменно не свідчать про наявність підстав для коригування митної вартості товару, оскільки сторонами узгоджено вартість послуг транспортування за межами території України до надходження товару до митного контролю, що вбачається з рахунків на оплату. 
Доводи апеляційної скарги про те, що рахунок від 12.10.2023 № 64433 не відповідає поняттю первинного документу, а отже не є належним, самостійним та виключно єдиним документом, що підтверджує витрати на перевезення товарів колегія суддів відхиляє, оскільки декларант у контексті спірних правовідносин має підтвердити розмір та числові значення транспортної складової митної вартості, що підтверджено, в тому числі вищевказаним рахунком та довідками про розмір цієї складової митної вартості, тоді як відповідачем не доведено наявність у поданих декларантом документах на підтвердження числових значень транспортної складової невідповідності, ознаки підробки, помилки чи розбіжності, які давали б підстави митному органу для сумніву у заявленому декларантом розміру транспортної складової митної вартості.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 520/4787/19 колегія суддів вважає помилковими з огляду на те, що зазначена постанова ухвалена за інших фактичних обставин, зокрема за умов, коли декларантом не було надано витребувані документи для підтвердження митної вартості товару та не спростовано виявлені розбіжності. 
Натомість, в межах спірних правовідносин позивачем до митного оформлення надано документи, передбачені частиною другою статті 53 МКУ, які містили необхідні числові дані, що підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а виявлені митним органом розбіжності фактично спростовуються наданими декларантом документами та умовами контракту.
Посилання скаржника на ст. 13 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та висновки щодо не включення позивачем до митної вартості товару витрат на страхування вантажу колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор здійснює страхування вантажу та своєї відповідальності згідно із законом та договором транспортного експедирування.
Це означає, що обов`язок експедитора щодо страхування вантажу та/або своєї відповідальності визначається умовами конкретного договору між експедитором та клієнтом.
Умовами договорів не передбачено обов`язку перевізника здійснювати страхування вантажів клієнта.
В свою чергу, довідками про транспортні витрати підтверджується відсутність страхування, тоді як митним органом не надано доказів зворотнього.
Доводи скаржника про недоліки у рахунку на оплату від 12.10.2023 № 64433, не надання декларантом документу на підтвердження додаткових витрат, понесених під час транспортування товару від порту Gdansk , через м. Гдиня, інформації щодо понесених витрат підприємствами Magazyn Terramar (відправник, Польща) та ОСОБА_2 (перевізник, Україна), договору мультимодального перевезення, доказу, який би підтвердив транзитне переміщення товару в рамках Конвенції про процедуру спільного транзиту, оплату за транзит, митної транзитної декларації з Польщі колегія суддів вважає такими, що не свідчать про правомірність спірного рішення, оскільки про відсутність таких документів та пропозицію надати їх з метою митного оформлення відповідач не повідомляв ТОВ «ТД «Латімер». Крім того, зазначені обставини не були підставою для коригування митної вартості товару.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару та додатково під час оскарження спірного рішення, вважає, що останні кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Доводи апелянта про те, що при виконанні митних формальностей за спірною митною декларацією спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, колегія суддів вважає такими, що не стосуються обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.
Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а.
Колегія суддів також враховує, що цінова інформація викладена у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України (ЄАІС) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації позивача, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.
Саме такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16.
Доводи апеляційної скарги, що задекларований позивачем рівень митної вартості товарів нижче, ніж рівень митної вартості на ідентичні, подібні (аналогічні) товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями раніше колегія суддів оцінює критично, оскільки спірне рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованих митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.
Відповідач обмежився лише посиланням на номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не навівши при цьому жодних пояснень зроблених коригувань, зокрема, не зазначив митна вартість якого товару (назва, характеристики) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.
Як наслідок, лише подібність ввезеного позивачем товару з тими, що порівнювала митниця без зазначення конкретних складових, що брались за порівняння беззаперечно та достеменно не свідчить про те, що задекларований позивачем рівень митної вартості товарів нижче, ніж рівень митної вартості на ідентичні, подібні (аналогічні) товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями раніше.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Митниця не надала доказів на підтвердження обставин, що позивачем у митній декларації зазначено не всі складові числового значення задекларованої митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
В свою чергу, позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів прийнято відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі скаржником не висловлено заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих судом першої інстанції на користь позивача, а отже у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру понесених витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 по справі № 480/2748/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   О.В. Присяжнюк