| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7162/18 Суддя (судді) першої інстанції: Баб`юк Петро Михайлович

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Ключкович В.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2018 року № 0133891207.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваним рішенням, прийнятим за наслідками камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2017 року, контролюючий орган зменшив розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 1 184 485 грн. Позивач посилався на те, що ця сума склалася з результатів камеральних перевірок податкової звітності за квітень–листопад 2017 року, за наслідками яких прийняті податкові повідомлення-рішення оскаржені ним у судовому порядку, а тому визначені ними грошові зобов`язання є неузгодженими та не підлягали відображенню у податковій декларації за грудень 2017 року. Крім того, позивач наголошував, що аналогічне за змістом та підставами податкове повідомлення-рішення від 06 лютого 2018 року № 0080471207 вже було визнане протиправним та скасоване рішенням суду, яке набрало законної сили. У суді першої інстанції відповідач проти позову заперечував, подавши відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що неврахування позивачем результатів попередніх перевірок призвело до завищення від`ємного значення у декларації за грудень 2017 року.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2018 року № 0133891207.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату проведення камеральної перевірки податкової звітності за грудень 2017 року грошові зобов`язання за квітень–листопад 2017 року оскаржувалися позивачем у судовому порядку, а тому були неузгодженими та не підлягали ані виконанню, ані відображенню у податковій декларації за грудень 2017 року. Суд встановив, що акт камеральної перевірки не містить посилання на порушені позивачем норми податкового законодавства з описом такого порушення, а положення розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість не зобов`язують платника відображати у рядках 16, 16.1 декларації від`ємне значення з урахуванням даних камеральних перевірок. Суд також урахував, що аналогічні правовідносини між тими самими сторонами вже були предметом судового розгляду у справі № 826/8098/18, за наслідками якого позов задоволено, а тому проведення нової камеральної перевірки та прийняття аналогічного податкового повідомлення-рішення з тих самих підстав порушує принцип юридичної визначеності.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи та невідповідність оскаржуваного рішення вимогам статті 242 цього Кодексу, зазначає що узгодженість грошових зобов`язань за квітень–листопад 2017 року, які, на переконання апелянта, підлягали відображенню у податковій декларації за грудень 2017 року, з посиланням на підпункт 2.10 пункту 2 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, згідно з яким податкове зобов`язання, визначене контролюючим органом, вважається узгодженим у день отримання платником податкового повідомлення-рішення. Крім того відповідач звертає увагу на незаповнення позивачем рядка 16.3 "Збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу" податкової декларації за грудень 2017 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з такого.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум", за результатами якої складено акт від 05 лютого 2018 року № 1235/26-15-12-07-20/35251246. За висновками акта позивач у податковій декларації за грудень 2017 року задекларував у рядку 16 від`ємне значення у сумі 7 336 393 грн та у рядку 16.1 – значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду у тій самій сумі, без урахування результатів камеральних перевірок за квітень–листопад 2017 року, за якими зменшено суму від`ємного значення на 1 184 485 грн, що, за висновком органу, призвело до завищення від`ємного значення у декларації за грудень 2017 року на 1 184 485 грн.
На підставі акта прийнято податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2018 року № 0133891207, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 1 184 485 грн. За наслідками адміністративного оскарження це рішення залишено без змін рішенням Державної фіскальної служби України від 25 квітня 2018 року № 14348/6/99-99-11-01-01-25.
Судом також встановлено, що всі податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками камеральних перевірок податкової звітності з податку на додану вартість за квітень–листопад 2017 року, якими зменшено показники від`ємного значення за ці періоди, оскаржені позивачем у судовому порядку (справи № 826/9363/17, № 826/15960/17, № 826/16361/17, № 826/17984/17, № 826/870/18, № 826/6024/18, № 826/6417/18, № 826/8098/18).
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
Пунктом 200.4 статті 200 цього Кодексу передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, а в разі відсутності податкового боргу – підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у визначеному цим пунктом порядку та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Абзацом другим пункту 56.15 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. 
Згідно з абзацом другим пункту 56.18 статті 56 цього Кодексу при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21. 
Відповідно до підпункту 5 пункту 4 розділу V цього Порядку у рядку 16 відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду; у рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період; у рядку 16.2 вказуються суми збільшення/зменшення залишку від`ємного значення за результатами уточнюючих розрахунків, поданих протягом звітного (податкового) періоду; у рядку 16.3 вказується сума збільшення/зменшення від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу, що узгоджена протягом звітного (податкового) періоду.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість за результатами перевірки контролюючого органу підлягає відображенню платником у податковій звітності (рядок 16.3 декларації) лише за умови, що відповідна сума є узгодженою протягом звітного (податкового) періоду. 
Натомість при зверненні платника до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення визначене ним грошове зобов`язання, за прямим приписом абзацу другого пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, вважається неузгодженим до набрання відповідним судовим рішенням законної сили.
Оцінюючи довід апеляційної скарги про узгодженість грошових зобов`язань за квітень–листопад 2017 року та обов`язок позивача відобразити їх зменшення у декларації за грудень 2017 року, колегія суддів встановила, що всі податкові повідомлення-рішення, якими за наслідками камеральних перевірок зменшено показники від`ємного значення за ці періоди, оскаржені позивачем у судовому порядку. А отже, з огляду на приписи пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, визначені ними суми є неузгодженими, а рядок 16.3 декларації, призначений виключно для відображення узгодженого зменшення від`ємного значення за результатами перевірки, не підлягав заповненню. Таким чином, у позивача не виникло обов`язку відображати зменшення від`ємного значення за квітень–листопад 2017 року у податковій декларації за грудень 2017 року, а тому висновок контролюючого органу про завищення від`ємного значення на 1 184 485 грн є безпідставним.
Наведене узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду. У постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 808/7067/13-а Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про задоволення позову за обставин відображення платником залишку від`ємного значення за наростаючим підсумком та оскарження в судовому порядку всіх попередніх податкових повідомлень-рішень про його зменшення, зазначив: "Відповідач також не наводить доказів, які б свідчили, що станом на момент декларування позивачем залишку від`ємного значення … за січень 2013 року … певні складові такого розміру від`ємного значення, які були зменшені за результатами попередніх податкових перевірок, були узгоджені".
Посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду у постанові від 11 січня 2023 року у справі № 818/55/17 не спростовує викладеного, оскільки ця позиція стосується відмінних фактичних обставин. У зазначеній справі, як прямо встановив Верховний Суд, податкове повідомлення-рішення про зменшення від`ємного значення "в судовому порядку не оскаржувалось, а було оскаржене позивачем в адміністративному порядку", за наслідками чого набуло статусу узгодженого, що й зумовило обов`язок платника відобразити відповідне зменшення у податковій декларації. У справі, що переглядається, всі податкові повідомлення-рішення оскаржені саме в судовому порядку, а тому визначені ними суми залишаються неузгодженими.
Безпідставним є й довід апеляційної скарги з посиланням на підпункт 2.10 пункту 2 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, оскільки цей підзаконний акт не може застосовуватися всупереч прямому припису абзацу другого пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, який має вищу юридичну силу. До того ж наведена апелянтом норма визначає момент узгодження зобов`язання за винятком випадків, коли платник податків у встановлені законодавством терміни розпочинає процедуру апеляційного узгодження, що охоплює і судове оскарження, здійснене позивачем.
Крім того, колегія суддів враховує, що предмет камеральної перевірки, визначений підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, не охоплює перевірку достовірності та повноти нарахування податкових зобов`язань за наслідками оцінки правильності формування податкового кредиту. 
У постанові від 16 квітня 2024 року у справі № 320/9749/22 Верховний Суд зазначив: "Достовірність, повнота нарахування та сплати податків може бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України". 
А отже, висновки про завищення від`ємного значення, зроблені за наслідками камеральної перевірки без наведення в акті опису конкретного порушення та відповідних норм, не можуть слугувати належною підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2026 року у справі № 640/4080/22, у якій Верховний Суд наголосив, що "саме на контролюючий орган покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, дії чи бездіяльності, а також обов`язок належного мотивування податкового повідомлення-рішення як індивідуального акта владного характеру". 
Апелянт належними та допустимими доказами не довів ані правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ані узгодженості сум, на які зменшено від`ємне значення за квітень–листопад 2017 року.
Колегія суддів також враховує, що аналогічне за змістом та підставами податкове повідомлення-рішення від 06 лютого 2018 року № 0080471207 визнане протиправним та скасоване рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року у справі № 826/8098/18, яке набрало законної сили. Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Повторне проведення камеральної перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення з тих самих підстав щодо того самого платника суперечить принципу юридичної визначеності як складовій верховенства права.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність оскаржуваного рішення вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України не знайшли підтвердження. 
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
В.Ю. Ключкович

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)