Справа №:755/9706/22
Провадження №: 2/755/8964/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:
До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича про стягнення коштів.
Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича на користь ОСОБА_1 5 445,03 грн.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що 15 липня 2020 року позивачем отримано довідку № 972 від 14 липня 2020 року, з якої вбачається, що з січня 2020 року з нарахованої йому заробітної плати щомісяця крім ПДФО та військового збору вираховується ще стягнення по виконавчому листу в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, яке здійснює приватний виконавець Табінський Олег Володимирович. Виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису № 10062 від 28 вересня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М. В липні 2020 року із заробітної плати позивача повторно відбулось вирахування на підставі вказаного виконавчого напису та виконавчого провадження. Позивач вважає що на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» під час здійснення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем виконавчого провадження № НОМЕР_2 було стягнуто 5 445,03 грн. Позивач не погоджуючись з наявністю заборгованості, звернувся з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про визнання протиправними та скасування постанов. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2022 року у справі № 695/3205/21, яке набрало законної сили, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 10062 від 28 вересня 2019 року. Позивач вважає, що зазначена сума грошових коштів, які належать позивачу, була отримана відповідачами та збережена ними без достатньої правової підстави, а тому на даний час має бути повернута позивачу. Позивач зазначає також, що йому достеменно не відомо чи утримані з його заробітної плати кошти при примусовому виконанні перераховані приватним виконавцем на користь стягувача, чи залишились на рахунках виконавця, діяльність якого на даний час зупинена.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.21-23)
Листом від 05 жовтня 2022 року копії ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими документами надіслані за місцезнаходженням відповідачів.
Відповідачем приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими документами отримано не було, конверт разом з надісланими документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Відповідачі не скористалися своїм правом та не направили до суду відзивів на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19 грудня 2019 року по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Судом установлено, що 28 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10062, про стягнення з ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», якому Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" на підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року та Додаткової угоди № 1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року, укладеної 27 листопада 2015 року. Додаткової угоди № 2 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року, укладеної 24 грудня 2015 року, Додаткової угоди №4 - до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року, укладеної 26 лютого 2016 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 18.52-20/08-СК від 22 травня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариство "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 . Запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», стягнути з ОСОБА_1 за період з 26.02.2016 року по 24.09.2019 року включно, суму у розмірі: 153 782,12 грн - сума простроченого основного боргу за кредитом; 3 026,85 грн - сума прострочених процентів; 150,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 156 958,97 грн. (а.с.12 на звороті). 
Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської област від 12 квітня 2022 року у справі №695/3205/21 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задоволено частково. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення судового збору - відмовлено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10062 від 28.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М. щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором від 22.05.2008 року № 18.52-20/08-СК, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 у сумі: 153782,12 гривень - сума простроченого основного боргу за кредитом; 3026,85 гривень - сума прострочених процентів; 150,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 156958,97 грн. (а.с. 13-17)
Відповідно до положень ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Як убачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича перебувало виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису №10062 від 28 вересня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М., який заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2022 року, визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 15 695,89 грн, (а.с. 11 на звороті -12)
Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича від 16 січня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника встановлено, що згідно відповіді Пенсійного фонду України від 10.01.2020 року боржник отримує доходи в Товаристві з обмеженою відповідальністю "ЕКО", ураховуючи викладене, керуючись статтями 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ТОВ "ЕКО". Здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача за наступними реквізитами: У розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 173335,82 грн. першочергово стягнувши витрати на проведення виконавчих дій в сумі 680,96 грн., та пропорційно до суми заборгованості яка перераховується стягувачу та основну винагороду приватного виконавця. Здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства - борг в сумі 156958,97 грн - однржувач платежу - ТОВ «Фінансова компанія «Поліс». (а.с. 10-11)
Як убачається з наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «ЕКО» №972 від 14 липня 2020 року, виданої ОСОБА_1 , він працює з 04 лютого 2014 року по теперішній час у ТОВ «ЕКО», та з нього здійснювались відрахування згідно виконавчого листа, з січня 2020 року по червень 2020 року, загальна сума здійснених відрахувань становить 4 649,30 грн. (а.с. 9)
Крім того, в матеріалах справи наявна довідка ТОВ «ЕКО» №1623 від 06 листопада 2020 року, видана ОСОБА_1 про те, що він працює з 04 лютого 2014 року по теперішній час у ТОВ «ЕКО», та з нього здійснювались відрахування згідно виконавчого листа, з січня 2020 року по липень 2020 року, загальна сума здійснених відрахувань становить 5 445,03 грн. (а.с. 9 на звороті)
Отже, з наданих стороною позивача доказів, судом установлено, що у рамках виконавчого провадження під час примусового виконання виконавчого напису, який в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, стягнуто з позивача та перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця грошові кошти у загальному розмірі 5 445,03 грн.
При цьому, за змістом постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16 січня 2020 року, першочергово підлягали стягненню витрати на проведення виконавчих дій в сумі 680,96 грн отже на користь ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» приватним виконавцем мали бути перераховані кошти в сумі 4 764,07 грн, а решта коштів в сумі 680,96 грн є витратами виконавчого провадження.
Відповідачі не скористалися своїм правом та не подали відзивів на позовну заяву з доказами на спростування доводів позовної заяви та на підтвердження того, що грошові кошти не були перераховані відповідачам.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про : 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. 
Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 ).
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Крім того, згідно п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.
Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17).
Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Судом установлено, що заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2022 року у цивільній справі № 695/3205/21, виконавчий напис №10062 від 28 вересня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М., визнано таким, що не підлягає виконанню, відтак кошти, стягнуті на користь стягувача при примусовому виконанні виконавчого напису, який судом визнано таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно".
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача на користь відповідача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20.
З матеріалів справи судом установлено, що на підставі виконавчого напису, вчиненого 28 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М. та зареєстрованого в реєстрі за №10062, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.
Оскільки виконавчий напис, що слугував підставою для стягнення коштів у межах виконавчого провадження, було визнано таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що позов про стягнення стягнутих з позивача при примусовому виконанні коштів є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, адже за матеріалами справи не встановлено підстав для солідарної відповідальності відповідачів у цій справі. Тому стягненню на користь ОСОБА_1 підлягають: з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» грошові кошти в сумі 4 764,07 грн; з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського О.В. та грошові кошти у сумі 680,96 грн, що загалом становить суму, яку просить стягнути позивач на свою користь. 
Враховуючи викладене та встановлене судом у розрізі спірних правовідносин, зважаючи на принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність визначених законом підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Згідно із статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 868,29 грн (4 764,07:5 445,03*992,40) та з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 124,11 грн (680,96:5 445,03*992,40).
Враховуючи наведене та керуючись статтями 15, 16, 1212 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 209, 229, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (ЄДРПОУ 38994463, місцезнаходження: м.Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, оф. 13-В), приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича (місцезнаходження: м.Київ, вул. Старосільська, буд. 1-у, оф. №3), про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 4 764,07 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 868,29 грн.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 680,96 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 124,11 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 

Суддя: