ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА

справа № 753/11239/25
провадження № 2/753/7214/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (далі також - ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», позивач) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позичальник, відповідач, клієнт) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 15 600 грн. 
Позов обґрунтований такими обставинами. 29.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» (далі - ТОВ «Займер») та  ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 140465, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 3 000 грн на строк 30 днівзі сплатою за користування кредитними коштами процентів в розмірі 2 % в день або 730 % річних. На підставі договору факторингу від 28.10.2021 № 01-28/10/2021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в розмірі 15 600 грн, що включає прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3 000 грн та прострочену заборгованість за процентами в розмірі 12 600 грн.

Ухвалою судді від 12.06.2025 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд повідомляв відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи у встановленому законом порядку шляхом направлення судових документів за зареєстрованою адресою місця його проживання, проте обидва поштові відправлення повернулись без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Отже ураховуючи, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання ним у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини восьмої статті 178, частини другої статті 191 та частини третьої статті 223 ЦПК України

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
29.07.2020 між ТОВ «Займер» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено електронний договір про споживчий кредит № 140465 (далі також - кредитний договір № 140465), предметом якого є зобов`язаня кредитодавця на умовах, визначених договором, надати позичальнику грошові кошти у визначеній сумі (кредит) та зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше остаточного погашення заборгованості, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором.
У паперових копіях кредитного договору № 140465 та додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту, наданих позивачем на підтвердження факту укладення договору, викладені основні умови кредитування, а саме: сума кредиту - 3 000 грн; строк кредитування - 30 днів;строк та спосіб надання кредиту - не пізніше трьох календарних днів від дати підписання у безготівковій формі на рахунок з використанням карти № НОМЕР_1 ; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процентна ставка - 2 % в день.
Відповідно до пункту 2.3 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору крайньою датою повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії є 27.08.2020.
У разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього даного Договору, Клієнт зобов`язаний виплатити Товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за Договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів.
У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості) з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою пунктом 1.3. кредитного договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до розділу 6 кредитного договору його укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційної системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Розміщені в особистому кабінеті позичальника проєкт цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність - комбінацію цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту).
У договорі зазначено, що приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами (Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового на сайті кредитодавця), паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил. 
Договір про споживчий кредит підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора KL4814, про що свідчить відповідний напис на договорі. 
ТОВ «Займер» виконало свої зобов`язання щодо надання відповідачу кредиту в розмірі 3 000 грн у встановлений договором строк, про що свідчать дані з листа надавача платіжних послуг ТОВ «Платежі онлайн».

Даючи оцінку вимогам позову, доводам сторін та наданим позивачем доказам, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 626, частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з приписами частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 1054 ЦК України наведено визначення кредитного договору як договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За положеннями частини першої статті 1048 ЦК України, яка застосовується як до відносин позики, так і до кредитних відносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Нормою статті 1055 цього Кодексу передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України).
За змістом статей 205, 207 ЦК Українидоговір, укладений в електронному вигляді, є таким, що укладений у письмовій формі. 
Особливості укладання договору в електронному вигляді регулює Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон про електронну комерцію), стаття 2 якого поширює його застосування у тому числі і на послуги систем дистанційного обслуговування та надання платіжних послуг в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству України, а саме Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Статтею 3 Закону про електронну комерцію визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір..
Відповідно до статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За положеннями статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Підставами виникнення цивільних справ та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з нормами статей 526, 530 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 12, 76-81 ЦПК України).
За обставинами справи установлено, що 29.07.2020 відповідач ОСОБА_1 акцептував пропозицію ТОВ «Займер» щодо укладення електронного кредитного договору, на виконання вимог частини четвертої статті 8 Закону про електронну комерцію повідомив про себе інформацію, необхідну для його укладення, та здійснив підписання цього договору електронним підписом.
Підписаний відповідачем договір містить усі істотні умови, передбачені законодавством для кредитного договору, зокрема такі як сума кредиту, розмір процентів, строки і порядок повернення кредиту, що є доказом ознайомлення його з предметом договору та усіма його умовами. 
За своєю юридичною природою вказаний договір є договором приєднання, умови якого встановлені фінансовою установою у відповідних стандартних формах та є однаковими для всіх споживачів, що відповідає положенням статті 634 ЦК України.
Надана позивачем виписка з особового рахунку відповідача підтверджує, що ТОВ «Займер»в повному обсязі виконало своє зобов`язання за кредитним договором № 140465.
У статті 512 ЦК України законодавець встановив підстави, за яких відбувається заміна кредитора у зобов`язанні, до яких, зокрема, належить передання кредитором своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).
Вказаною нормою передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Законодавство України не містить жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору (договору позики), та не встановлює вимогу одержання згоди позичальника на таку заміну.
До того ж укладений з відповідачем договір містить умову про право кредитодавця відступити право вимоги за договором із заміною кредитора у зобов`язанні без згоди позичальника (пункт 3.1.4 договору).
Відповідно до положень статей 1077, 1079 цього Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частина перша статті 1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За приписами статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Договір факторингу, на підставі якого право вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло до позивача, за своїм змістом, формою та іншими елементами не є недійсними в силу закону (нікчемними), рішення суду про визнання його недійсним не приймалось, сторонами або в судовому порядку цей договір не розривався, а тому його правомірність презюмується.
На підтвердження розміру позовних вимог позивач надав витяг з Реєстру боржників до договору факторингу, згідно з яким він набув право вимоги до відповідача на суму заборгованості в загальному розмірі 15 600 грн, що включає: 3 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 600 грн - заборгованість за процентами.
31.01.2025 позивач надіслав відповідачу вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, проте зазначена вимога залишилась без реагування. 
Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі.

За встановленими у частинах першій, другій статті 141 ЦПК України правилами розподілу судових витрат у цивільних справах, закінчених розглядом ухваленням рішення суду, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. 
У частині третій зазначеної норми визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
За приписами частини восьмої цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до статті 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
З матеріалів справи убачається, що 29.12.2023 між адвокатом Пархомчуком С. В. та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (замовником) укладено договір про надання правничої допомоги, предметом якого є надання адвокатом замовнику невичерпного переліку юридичних послуг.
27.12.2024 адвокат Пархомчук С. В. та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» уклали додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги, у якій погодили строк дії договору та реквізити для виплати гонорару за договором.
Актом про отримання правової допомогивід 08.07.2025 зафіксовано надання адвокатом позивачу правничої допомоги на загальну суму 10 500 грн, у тому числі на суму 5 000 грн за підготовку і подання позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача.
Факт сплати позивачем на рахунок адвоката коштів в розмірі 10 500 грн підтверджується платіжною інструкцією № 3 9447 від 08.07.2025.
Зазначені докази є належними, допустимими, а в своїй сукупності, також достатніми, для підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.
Разом з тим згідно з висновками Верховного Суду, зробленими на підставі аналізу норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та положень цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні відносини, зобов`язання щодо сплати клієнтом адвокату гонорару за надання правничої допомоги не є обов`язковими для суду при вирішенні процесуального питання розподілу судових витрат між сторонами (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У вказаних рішеннях суд касаційної інстанції зазначив, що оцінка витрат, які мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, повинна здійснюватись за критеріями реальності, співмірності, обґрунтованості, пропорційності та розумності.
У розглядуваній справі заявлена до стягнення сума заборгованості на 38% менша вартості послуг адвоката, а відтак розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу явно неспівмірний з ціною позову та суперечить принципу розумності - одному з основних принципів цивільного законодавства (статті 3 ЦК України).
Зважаючи на викладене суд з використанням своїх дискреційних повноважень, межі застосування яких визначаються оцінкою наведених вище обставин, визнає реальними, обґрунтованими та розумними (такими, що мають враховуватись для цілей розподілу судових витрат у цій справі) витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
На думку суду присудження стягнення з відповідача саме такого розміру витрат на професійну правничу допомогу забезпечить розумний баланс між інтересами сторін з урахуванням ціни позову, типовості і невеликої складності справи, тобто буде відповідати засаді пропорційності.
Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та визнані обґрунтованими витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 600 грн та судові витрати в розмірі 7 422,40 грн, а усього 23 022 (двадцять три тисячі двадцять дві) гривні 40 копійок.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», код юридичної особи: 42228158, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: