ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4869/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Павленко Н.А.
суддів - Лічмана Л.В., Філінюка І.Г.

за участю секретаря судового засідання Пелешка Т.С.

за участю представників учасників справи:
від позивача – Бондар А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2026, ухвалене суддею Невінгловською Ю.М. м. Одеса, повний текст якого складено та підписано 04.05.2026

по справі № 916/4869/25

за позовом - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
до відповідача - Громадської організації «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ»
про стягнення 7 095 814,14 грн,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду, що оскаржується в апеляційному порядку:
Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі по тексту – позивач, Департамент, орендодавець) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Громадської організації «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» (далі по тексту – ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ», відповідач, орендар) про стягнення 3 387 322,46 грн заборгованості з орендної плати та 3 708 491,78 грн неустойки за період з 30.10.2024 по 08.10.2025 через прострочення повернення об`єкта оренди.
В обґрунтування позовних вимог Департамент комунальної власності Одеської міської ради вказує, що в порушення умов Договору оренди №11/53 (у редакції від 29.06.2016) щодо своєчасної сплати орендних платежів за період з листопада 2022 року по 29 жовтень 2024 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 3 387 322,46 грн. Також позивачем зазначено, що у зв`язку з розірванням зазначеного Договору оренди на відповідача покладався обов`язок звільнити та повернути позивачу об`єкт оренди - нежилі приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та підвалу, загальною площею 1 790.9 кв.м. що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93. Проте відповідач зазначеного обов`язку не виконав, внаслідок чого допустив прострочення повернення об`єкта оренди. З огляду на викладене, як вказує позивач, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача неустойку у розмірі 3 708 491,78 грн, нараховану за період з 30.10.2024 по 08.10.2025.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 у справі №916/4869/25 позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково, стягнуто з Громадської організації «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованість з орендної плати в розмірі 3 387 322,46 грн, неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди в розмірі 2 714 828,78 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 73 225,81 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.
При ухваленні рішення Господарським судом Одеської області встановлено, що між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» існували договірні правовідносини, які виникли на підставі Договору оренди №11/53 від 31.08.2015, до якого в подальшому вносилися зміни, зокрема шляхом переукладання його у новій редакції та продовження строку дії до 01.01.2049.
Суд першої інстанції також установив, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2024 у справі №916/3377/22 договір оренди №11/53 від 31.08.2015 було розірвано, відповідача виселено зі спірних нежитлових приміщень, а також стягнуто з ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» на користь Департаменту комунальної власності 994 446,70 грн. заборгованості з орендної плати, 167 913,85 грн пені та судові витрати. Зазначена постанова набрала законної сили та, відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, має преюдиційне значення для розгляду цієї справи.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача з орендної плати за період з 01.11.2022 по 29.10.2024 у розмірі 3 387 322,46 грн підтверджується наданим позивачем розрахунком, який є арифметично правильним, тоді як відповідач належних доказів на його спростування чи власного контррозрахунку не подав.
Крім того, суд першої інстанції вказав, що після розірвання договору, відповідач у встановлений договором строк не повернув орендоване майно, у зв`язку з чим позивач набув право на стягнення неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.
Разом із тим, перевіривши розрахунок неустойки, здійснений позивачем, місцевий господарський суд дійшов висновку про його часткову необґрунтованість.
Суд першої інстанції зазначив, що прострочення повернення об`єкта оренди розпочалося не з 30.10.2024, а з 15.11.2024, оскільки пунктом 4.7 Договору відповідачу було надано 15-денний строк для повернення майна після розірвання договору. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив із того, що останнім днем прострочення є 07.10.2025, оскільки станом на 08.10.2025 державним виконавцем встановлено звільнення відповідачем спірного приміщення.
Окрім цього, місцевий господарський суд виснував, що позивач безпідставно включив до розрахунку неустойки податок на додану вартість та застосував індекс інфляції, оскільки неустойка, передбачена частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом майнової відповідальності, не є об`єктом оподаткування ПДВ та розраховується виходячи з подвійного розміру орендної плати, що діяла на момент припинення договору, без застосування інших складових.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 в частині часткового стягнення неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції (мовою оригіналу):
«Стягнути з Громадської організації «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» (просп. Шевченка, буд. 6/2, м. Одеса, 65058, ЄДРПОУ:39401061) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, 65039, код ЄДРПОУ 26302595, р/р: № НОМЕР_1 ) неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі: 3 090 409,80 грн. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 залишити без змін.».
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Департаментом комунальної власності Одеської міської ради зазначено, що місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно застосував норми матеріального права при визначенні розміру неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди.
Зокрема, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував положення пункту 4.10 Договору оренди, відповідно до якого у разі припинення договору орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати з урахуванням щомісячного індексу інфляції до дня підписання акта приймання-передачі приміщення. На думку скаржника, оскільки відповідно до частини другої статті 785 ЦК України неустойка визначається як подвійна плата за користування річчю, її розмір має обчислюватися виходячи з орендної плати, яка підлягала б сплаті за умов дії договору, тобто з урахуванням індексу інфляції як складової механізму визначення орендної плати.
На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.06.2019 у справі № 916/1916/18, від 28.05.2021 у справі № 916/1665/20 та від 23.10.2024 у справі № 916/3409/22, у яких, на його переконання, зазначено про правомірність обчислення неустойки виходячи з орендної плати, визначеної з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до умов договору. Водночас апелянт вважає помилковим застосування місцевим господарським судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27.05.2025 у справі №904/8325/21, оскільки, на його думку, фактичні обставини зазначеної справи не є подібними до спірних правовідносин.
Крім того, скаржник наголошує, що неврахування індексу інфляції призводить до зменшення розміру неустойки, не забезпечує належного відшкодування втрат, спричинених знеціненням грошових коштів, та фактично заохочує неправомірне користування комунальним майном після припинення договору оренди.
Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення початку періоду нарахування неустойки з 15.11.2024. На його думку, неустойка повинна нараховуватися з моменту припинення договору оренди, тобто з 30.10.2024, оскільки саме з цієї дати відповідач втратив правові підстави для користування орендованим майном. Посилаючись на положення частини другої статті 785 ЦК України, апелянт зазначає, що застосований місцевим господарським судом підхід фактично створює п`ятнадцятиденний період безоплатного користування комунальним майном, протягом якого не нараховується ні орендна плата, ні неустойка, що, на його переконання, суперечить правовій природі орендних правовідносин та порушує майнові інтереси власника майна.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу:
Громадська організація «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» правом, визначеним ст. 263 ГПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось. 
Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції.

Рух справи у Південно-західному апеляційному господарському суді:
07.05.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЕСІКС безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 по справі №916/4869/25.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2026, апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Павленко Н.А., суддів: Богатиря К.В., Лічмана Л.В.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 по справі №916/4869/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду, доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/4869/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
19.05.2026 матеріали справи №916/4869/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 26.05.2026 відкрив апеляційне провадження по справі №916/4869/25 за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 та призначив справу до розгляду у судовому засіданні на 21.07.2026 об 11:30. Цією ж ухвалою суду, серед іншого, запропоновано відповідачу у 10 денний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі подати відзив/письмові пояснення на апеляційну скаргу (доданих до них документи) та відповідно до ч.4 ст.263 ГПК України надати суду докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу; попереджено учасників справи, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
За змістом абз. 2 ч. 10 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України якщо зі складу колегії суддів не може продовжувати розгляд справи суддя, який не є суддею-доповідачем у такій справі, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом, заміна такого судді з ініціативи судді-доповідача за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою з числа резервних суддів.
Керуючись статтею 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», абзацом 2 частини 10 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, підпунктами 2.3.22, 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку з тим, що суддя - учасник колегії суддів Богатир К.В. згідно наказу голови суду від 07.07.2026 №183-в з 13.07.2026 по 07.08.2026 перебуває у відпустці, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 17.07.2026 року №109 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/4869/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2026, справу №916/4869/25 за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 розподілено на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Павленко Н.А., суддів: Лічмана Л.В., Філінюка І.Г.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2026 прийнято справу №916/4869/25 за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Павленко Н.А., суддів: Лічмана Л.В., Філінюка І.Г.
В судовому засіданні, призначеному на 21.07.2026 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні. 
Відповідач у судове засідання, призначене на 21.07.2026 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою від 28.05.2026 про доставку електронного листа до електронного кабінету Громадській організації «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» в підсистемі «Електронний суд». 
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 21.07.2026 не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 по справі №916/4869/25, до суду не повідомлялося.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції:
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судовою колегією Південно-західного апеляційного господарського суду між ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» (орендар) та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) укладено 31.08.2015 Договір оренди №11/53, відповідно до умов якого Орендар передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежилі приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та підвалу, загальною площею 1 790,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93, терміном до 31.07.2018 (п. 1.1 Договору).
Відповідно до акта прийому-передачі нежитлового приміщення від 17.06.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв нежилі приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та підвалу, загальною площею 1 790,9 кв. м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93.
29.06.2016 між ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради укладено договір оренди №11/53 у новій редакції, що нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі під № 1414, згідно п. 1 якого орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, а саме: приміщення 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу № 501, загальною площею 1790,9 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вулиця Канатна, будинок 93.
Нежитлові приміщення 1-го, 2-го, 3-го, 4-го поверхів та підвалу №501, належать Одеській міській раді, на праві комунальної власності, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 15 жовтня 2003 року, на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 10 вересня 2003 року №514, право власності на які зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 15 жовтня 2003 року, в книзі: 28неж, на стор. 8, під №3195.
29 червня 2016 року право власності на вищевказаний Об`єкт оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 958139551101. номер запису про право власності 15151569.
З матеріалів справи вбачається, 26.11.2019 між сторонами укладено Договір про внесення змін до Нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53 посвідченого 29.06.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №1414 (а.с.26-27).
За приписами п. 1.3. Договору, з урахуванням договору про внесення змін до нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53, термін дії договору сторони визначили до 01.01.2049.
Відповідно до п. 2.1. Договору, з урахуванням договору про внесення змін до нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53, сторонами домовлено, що орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», рішення Одеської міської ради від 30 січня 2019 року №4214-VII «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної громади м. Одеси». 
У п. 2.2. Договору, з урахуванням договору про внесення змін до нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53, сторонами узгоджено, що за орендовані Нежилі приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший місяць після підписання нової редакції договору оренди, 77 196,52 грн (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (розрахунок орендної плати додається).
Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України.
Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.
У відповідності до п. п. 2.3. Договору, у новій редакції, до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат та плата за користування земельною ділянкою та інші послуги, які надаються спеціалізованими організаціями.
Пунктом 2.4. Договору, у новій редакції, сторонами погоджено, що Орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.
За приписами п. 2.5. Договору, у новій редакції, розмір орендної плати може бути змінений у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради, що набрали чинності, в порядку передбаченому чинним законодавством.
Сторонами погоджено, що Орендодавець має право виступати з ініціативою щодо розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання Орендарем обов`язків, передбачених цим Договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та у повному обсязі (п. 3.3. Договору, у новій редакції ).
Положеннями п. 4.1. Договору, з урахуванням договору про внесення змін до нової редакції договору оренди нежитлового приміщення №11/53, передбачено, що вказані у п. 1.1. приміщення Орендодавцем передані Орендарю виключно для розміщення громадської організації інвалідів.
Сторонами визначено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, Орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю Нежитлові приміщення за актом у належному стані не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди (п. 4.7 Договору).
Відповідно до п. 4.8. Договору у новій редакції, окрім інших прав та обов`язків орендаря, сторонами домовлено право відповідача, передавати частину орендованих Нежилих приміщень в суборенду іншим особам чи організаціям лише за письмовим погодженням Орендодавця.
У 5-денний термін з дати отримання дозволу на суборенду надати до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради копію договору суборенди. В іншому разі дозвіл втрачає силу.
Орендар не має права, без згоди Орендодавця, передавати Нежилі приміщення у користування третім особам за цивільно-правовими правочинами, укладати відносно Об`єкту оренди будь-які цивільно-правові правочини, в тому числі попередні договори та передавання будь-яким шляхом право оренди іншим особам (п. 4.9. Договору у новій редакції).
Сторони узгодили, що у випадку припинення дії цього Договору, у зв`язку із закінченням строку чи дострокового розірвання Договору, Орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати з урахуванням щомісячного індексу інфляції по день підписання акта приймання-передачі приміщення (п. 4.10 Договору).
За умовами п. 5.2. Договору, у новій редакції сторонами передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені за прострочення виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен був бути виконаний.
Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання було наслідком форс-мажорних обставин, за умови повідомлення стороною, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за договором, протилежну сторону у триденний термін (п. 6.1. Договору).
12.12.2022 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до відповідача – ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ», в якій позивач просив суд розірвати договір оренди нежитлового приміщення №11/53 у новій редакції від 29.06.2016, що зареєстрований в реєстрі №1414, укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ», виселити ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» з нежитлових приміщень, першого, другого, третього, четвертого поверхів та підвалу №501, загальною площею 1790,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1266349,76 грн. та 204804,51 грн. пені, а також судові витрати.
Рішенням Господарського суду Одеської області по справі №916/3377/22 від 08.06.2023, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023, позов задоволено частково, стягнуто відповідача заборгованість з орендної плати у сумі 271 903,06 грн та пеню у розмірі 36 829,75 грн, а в решті позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 06.12.2023 рішення Господарського суду Одеської області від 08.06.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 по справі №916/3377/22 скасовані у відмовленій частині позову, справу №916/3377/22 передано в скасованій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду рішенням Господарського суду Одеської області у справі №916/3377/22 від 18.07.2024 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду по справі №916/3377/22 від 30.10.2024 рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог, а саме: стягнуто з ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 994 446,70 грн. заборгованості з орендної плати, 167 913,85 грн пені та судові витрати; розірвано договір оренди №11/53 у редакції від 29.06.2016, укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ»; виселено ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» зі спірних нежитлових приміщень. 
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.02.2025 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Громадської організації «Центр сприяння інвалідам «Надія» на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2024 у справі № 916/3377/22, відкрите з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2024 у справі №916/3377/22 залишено без змін.
Місцевим судом встановлено, що державним виконавцем Приморського ВДВС у місті Одесі Франчуком М.А в ході проведення виконавчих дій виходом за адресою: м. Одеса, вул. Канатна,93 встановлено, що приміщення займає ГО «ОЛІМП» на підставі договору суборенди №2024/06/11-СА від 11.06.2024 укладеного з ГО «Центр сприяння інвалідів «Надія» та ГО «ОЛІМП» про що державним виконавцем складено акт від 08 жовтня 2025 року. 
З наявного в матеріалах справи Договору суборенди нежитлового приміщення №2024/06/11-СА від 11.06.2024 вбачається, що ГО «Центр сприяння інвалідів «Надія», як орендар, передало в суборенду, а ГО «ОЛІМП», як суборендар, прийняло у строкове платне користування нежитлові приміщення, що розташовані на першому, другому, третьому та четвертому поверхах і у підвалі №501 загальною площею 1790,9 кв.м, у будинку за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93, строком з 11.06.2024 до 31.05.2027.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.11.2025 державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Франчуком М.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду у справі №916/3377/22 щодо виселення ГО «Центр сприяння інвалідів «Надія» з орендованого приміщення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
У зв`язку з простроченням орендних платежів позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача 3 387 322,46 грн заборгованості з орендної плати за період з 01.11.2022 по 29.10.2024. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 708 491,78 грн неустойки за невиконання обов`язку щодо своєчасного повернення об`єкта оренди, нарахованої за період з 30.10.2024 року по 08.10.2025.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
Предметом апеляційного перегляду є правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права при визначенні розміру неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 ЦК України, а саме: щодо врахування при її обчисленні положень пункту 4.10 Договору оренди про застосування щомісячного індексу інфляції як складової орендної плати, а також щодо визначення моменту початку нарахування неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд виходить із такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Так, за своєю правовою природою договір №11/53 від 31.08.2015 у редакції від 29.06.2016 є договором найму (оренди) комунального майна.
Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
У відповідності до ч.1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Отже, договір №11/53 від 31.08.2015 у редакції від 29.06.2016 став підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.
Місцевим судом встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду у справі №916/3377/22 від 30.10.2024 розірвано договір оренди №11/53 у редакції від 29.06.2016, укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ», а також виселено останнього зі спірних нежитлових приміщень.
Означена постанова Південно-західного апеляційного господарського суду у справі №916/3377/22 від 30.10.2024 набрала законної сили та є чинною.
За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, що постанова Південно-західного апеляційного господарського суду у справі №916/3377/22 від 30.10.2024 є преюдиційною для даної справи та місцевим судом вірно враховано обставини, встановлені при розгляді справи №916/3377/22.
Так, Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду по справі №916/3377/22 від 30.10.2024, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.02.2025, з ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради зокрема було стягнуто заборгованість з орендної плати в розмірі 994 446,70 грн, нарахованої за період з 24.02.2022 по 31.10.2022, розмір орендної плати за жовтень 2022 (з урахуванням індексу інфляції) – 108 501,32 грн.
У відповідності до п. 2.1. Договору, сторонами узгоджено, що орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», рішення Одеської міської ради від 30 січня 2019 року №4214-VII «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за майно комунальної власності територіальної громади м. Одеси».
За приписами п. 2.2. Договору, за орендовані Нежилі приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший місяць після підписання нової редакції договору оренди, 77 196,52 грн (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (розрахунок орендної плати додається).
Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України.
Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.
Сторонами домовлено, що Орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності (п. 2.4. Договору).
Місцевим судом встановлено та перевірено судовою колегією, що заборгованість відповідача з орендної плати розрахована позивачем за період з 01.11.2022 по 29.10.2024 (до моменту розірвання Договору оренди за постановою ПЗАГС по справі №916/3377/22 від 30.10.2024), виходячи з розміру орендної плати дійсної станом на жовтень 2022, а саме 108 501,32 грн.
Перевіривши розрахунок заборгованості з орендної плати, наданий позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його обґрунтованість та арифметичну правильність. Водночас, матеріали справи не містять контррозрахунку відповідача, а також доказів на спростування визначеної суми боргу заявленої до стягнення позивачем. 
Нормами статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 526 ЦК України виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимоги в частині стягнення з ГО «ЦЕНТР СПРИЯННЯ ІНВАЛІДАМ «НАДІЯ» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради заборгованості з орендної плати за Договором оренди №11/53 у редакції від 29.06.2016, в розмірі 3 387 322,46 грн.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.
За приписами статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
У відповідності до п. 4.7 Договору сторонами визначено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, Орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю Нежитлові приміщення за актом у належному стані не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, того, що відповідач виконав передбачений п. 4.7 Договору обов`язок щодо повернення орендованого майна за актом приймання-передачі протягом 15 днів після закінчення строку дії Договору.
Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.
В силу ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати неустойки, визначеної ч. 2 ст. 785 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди після припинення строку дії Договору.
Звертаючись до суду першої інстанції з вимогою про стягнення з відповідача неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України позивач надав розрахунок неустойки за період з 30.10.2024 по 08.10.2025 у розмірі 3 708 491,78 грн.
Водночас, перевіривши здійснений позивачем, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про його неправильність з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив нарахування неустойки, починаючи з 30.10.2024 включно. Разом із тим, відповідно до пункту 4.7 Договору оренди, після закінчення строку дії договору або його дострокового розірвання орендар зобов`язаний протягом 15 днів повернути орендодавцю об`єкт оренди.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2024 Договір оренди було розірвано, а тому відповідач був зобов`язаний повернути орендоване майно не пізніше 14.11.2024 включно. Таким чином місцевим судом вірно встановлено, що днем початку прострочення повернення об`єкту оренди є 15.11.2024.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Франчуком М.А. під час здійснення виконавчих дій 08.10.2025 за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 93 встановлено, що спірне приміщення перебуває у користуванні ГО «ОЛІМП» на підставі договору суборенди № 2024/06/11-СА від 11.06.2024, укладеного з ГО «Центр сприяння інвалідів «Надія», про що складено відповідний акт державного виконавця.
Зазначені обставини свідчать, що станом на 08.10.2025 ГО «Центр сприяння інвалідів «Надія» фактично звільнило орендоване приміщення.
Беручи до уваги наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що кінцевим днем нарахування неустойки є 07.10.2025 (включно).
Перевіривши наданий позивачем до Господарського суду Одеської області розрахунок неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди за договором №11/53 у редакції від 29.06.2016, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про його помилковість, оскільки позивачем до розрахунку неустойки безпідставно до бази орендної плати, яка існувала станом на день припинення договору, додано кожного місяця індекс інфляції та суму ПДВ.
Так, місцевим судом було здійснено власний розрахунок неустойки за період з 15.11.2024 по 07.10.2025, враховуючи розмір орендної плати який діяв станом на останній місяць дії договору (жовтень 2024 року – 126 163,84 грн). Таким чином, оскільки розмір неустойки становить подвійну орендну плату, у спірних правовідносинах остання за період з 15.11.2024 по 30.11.2024 (16 днів) неустойка становить повідний розмір орендної плати за даний період (67 287,38 грн), а саме суму 134 574,76 грн;
за період з 01.12.2024 – 30.09.2025 (10 місяців) неустойка становить подвійний розмір орендної плати за даний період (1 261 638,40 грн), а саме суму 2 523 276,80 грн;
за період з 01.10.2025 по 07.10.2025 (7 днів) неустойка становить подвійний розмір орендної плати за даний період (28 488,60 грн), а саме суму 56 977,22 грн.
Виходячи з вищевказаних даних, суд виснував, що вірною сумою неустойки за період з 15.11.2024 по 07.10.2025, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, є 2 714 828,78 грн.
Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Щодо включення у розрахунок позивачем ПДВ судова колегія, вказує таке.
Справляння податку на додану вартість регулюється розділом V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України, зокрема, у статті 185 останнього перелічені операції платників податку, що є об`єктом оподаткування. Заходи відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою не віднесено законодавцем до об`єктів оподаткування.
Податковим кодексом України, як спеціальним нормативним актом, що визначає питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не регламентовано включення до бази оподаткування ПДВ заходів відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому для цілей оподаткування законодавцем не передбачено винятків щодо спеціальної неустойки, встановленої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.
Виходячи з системного аналізу пункту 9.1 статті 9, підпункту 14.1.179. пункту 14.1. статті 14, статті 180, статті 188 Податкового кодексу України, податок на додану вартість (ПДВ) - це загальнодержавний непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем (споживачем робіт, послуг), але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (виробник, надавач послуг), тобто особа, що здійснює господарську діяльність (платник податку).
Основою для розрахунку ПДВ виступає додана вартість - новостворена підприємством вартість за рахунок його власних факторів виробництва (землі, капіталу, робочої сили, підприємництва тощо). Тобто додана вартість (Value Added) - це різниця між вартістю продукції, яку випускає підприємство, та вартістю засобів виробництва, які ним використовуються; це вартість, яка додається в процесі виробництва товарів до вартості сировини, матеріалів, палива на кожній стадії руху товарів від виробника до споживача; це вартість послуги, яка надана юридичною особою до закупленої сировини та матеріалів своїми факторами виробництва; це чистий внесок фірми у створення товару.
З огляду на аналіз частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг.
Неустойка, нарахована на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.
Отже, при розрахунку розміру неустойки згідно з частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.
Саме такий правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладено в постанові від 20.11.2020 у справі №916/1319/19.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги помилковість здійсненого позивачем розрахунку неустойки, в якому ним неправильно обрано період нарахування неустойки та безпідставно включено податок на додану вартість, суд апеляційної інстанції за результатами перевірки розрахунку, проведеного місцевим господарським судом, погоджується з висновком місцевого суду про неправомірність включення до складу неустойки податок на додану вартість.
Щодо нарахування неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди з урахуванням щомісячного індексу інфляції судова колегія вказує таке.
Згідно з п. 4.10 Договору, у випадку припинення дії цього Договору, у зв`язку із закінченням строку чи дострокового розірвання Договору, Орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати з урахуванням щомісячного індексу інфляції по день підписання акта приймання-передачі приміщення.
Відповідно до частини першої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Згідно з частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.
Південно-західний апеляційний господарський суд наголошує на тому, що за змістом наведених вище норм чинного законодавства із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, такий договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).
Таким чином, договір найму (оренди) є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном протягом строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.
Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України. Натомість із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок повернути наймодавцеві річ.
Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Неустойка, право на стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Вказана неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 Цивільного кодексу України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня).
Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України, закон визначає можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.
Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.
Саме така стала правова позиція суду касаційної інстанції викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 07.04.2020 у справі №924/599/19, від 31.10.2019 у справі №905/2018/18, від 30.10.2019 у справі №924/80/19 тощо.
Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
При цьому розмір такої неустойки має розраховуватися виходячи із розміру орендної плати станом на день припинення договору оренди майна (аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27.05.2025 у справі №904/8325/21).
Отже, виключенню з розрахунку передбаченої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України неустойки підлягає також застосоване позивачем інфляційне збільшення ставки орендної плати. Натомість, розмір такої неустойки у даному випадку необхідно розраховувати виходячи із розміру орендної плати – 126 163,84 грн, який існував станом на останній місяць дії договору жовтень 2024 року, тобто на день припинення договору оренди.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ст. 762 ЦК України («Плата за користування майном») і охоронна норма ч. 2 ст. 785 ЦК України («Обов`язки наймача у разі припинення договору найму») не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19).
Отже, як було вірно зазначено судом першої інстанції, неустойка повинна обраховуватися виходячи з розміру орендної плати станом на день припинення договору оренди - 30.10.2024, що виходячи з наданого позивачем розрахунку складав 126 163,84 грн.
Усі інші доводи, обґрунтування та посилання апелянта судом апеляційної інстанції враховані, проте не є такими, що впливають на висновки суду у даній постанові.
Південно-західний апеляційний господарський суд вважає безпідставними посилання позивача в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.10.2024 у справі №916/3409/22, яка є нерелевантною для цієї справи як така, що сформована в неподібних до цієї справи правовідносинах. Оскільки переглядом у вказаній постанові були інші вимоги та інші фактичні обставини справи.
З урахуванням наведеного, судова колегія вважає вірним здійснений місцевим судом розрахунок неустойки за період з 15.11.2024 по 07.10.2025 відповідно до визначеного вище розміру орендної плати без ПДВ та без подальшого застосування індексу інфляції, що становить 2 714 828,78 грн.
Доводи апеляційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не спростовують висновків, викладених в рішенні Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 у справі №916/4869/25, тому відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в розумінні ст. 277 ГПК України за викладених у апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Приписами ст. 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його зміни чи скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника (позивача).

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно –західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 по справі №916/4869/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду.
Порядок та строк оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Постанову складено та підписано 22 липня 2026 року.
 Головуючий суддя Н.А. Павленко	

Судді: Л.В. Лічман	

І.Г. Філінюк