ОКРЕМА ДУМКА

14 липня 2026 року 
м. Київ

справа №160/18782/24
адміністративне провадження №К/990/30213/26

судді Верховного Суду Білак М.В. на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Верховний Суд) від 14 липня 2026 року постановлену за наслідками перевірки касаційної скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2026 року у справі № 160/18782/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

12 липня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУ НП в Дніпропетровській області), у якій просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Дніпропетровській області від 21 червня 2024 року № 1188к про застосування до оперуповноваженого відділу організації розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку ГУ НП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Дніпропетровській області № 658 о/c від 28 червня 2024 року про звільнення зі служби в поліції, за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), капітана поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- поновити капітана поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді оперуповноваженого відділу організації розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку ГУ НП в Дніпропетровській області;
- стягнути з ГУ НП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 28 червня 2024 року по 656,7 грн за кожний день вимушеного прогулу до дня проведення фактичного розрахунку.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 26 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2026 року, позовні вимоги задовольнив частково. 
Визнав протиправним та скасував наказ ГУ НП в Дніпропетровській області від 21 червня 2024 року № 1188к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських УКР ГУНП» в частині щодо застосування до оперуповноваженого відділу організації розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Визнав протиправним та скасував наказ ГУ НП в Дніпропетровській області від 28 червня 2024 року № 658 о/c «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу організації розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Поновив ОСОБА_1 на службі в поліції та на посаді оперуповноваженого відділу організації розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку ГУ НП Національної поліції в Дніпропетровській області з 29 червня 2024 року.
Стягнув з ГУ НП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 червня 2024 року по 26 березня 2025 року у розмірі 48410,19 грн з подальшим відрахуванням податків та інших обов`язкових зборів і платежів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. 
Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції та на посаді оперуповноваженого відділу організації розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку ГУ НП в Дніпропетровській області з 29 червня 2024 року відповідно до статті 371 КАС України. 
Допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ГУ НП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць відповідно до статі 371 КАС України.

Не погоджуючись з рішеннями судів, ГУ НП в Дніпропетровській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, надіславши її засобами поштового зв`язку 25 червня 2026 року, у якій просило їх скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

14 липня 2026 року Верховний Суд за наслідками перевірки касаційної скарги постановив ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ НП в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2026 року у справі № 160/18782/24.

Ухвалюючи таке рішення Верховний Суд зазначив, що постановляючи оскаржувані судові рішення, суди виходили з того, що відповідач не довів належними та достатніми доказами вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який був підставою для застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Суди наголосили, що висновок службового розслідування має формальний характер, містить переважно перелік посадових обов`язків без конкретизації, які саме дії чи бездіяльність позивача свідчать про їх порушення, а матеріали службового розслідування не підтверджують наявності всіх елементів дисциплінарного проступку. Також суди вказали, що повідомлення позивачу про підозру та проведення обшуку не можуть самі по собі бути достатньою підставою для дисциплінарної відповідальності, оскільки дисциплінарне провадження є самостійним видом юридичної відповідальності й потребує встановлення конкретного дисциплінарного проступку.

Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не викладені передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, Верховний Суд зазначив, що оскаржуючи судові рішення, скаржник за змістом поданої касаційної скарги посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що: "судами першої та апеляційної інстанцій не враховано практику Верховний Суд, зокрема, в постанові від 25.04.2019 по справі № 816/1370/16, від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 14.02.2019 у справі № 824/1022/16-а та від 20.03.2019 у справі № 804/676/18, а також постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 02.10.2018 у справі №9901/454/18; постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 04.10.2018 №800/398/16; постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 13.06.2018 № 800/395/17; постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 22.01.2019 № 800/454/17; постанові Касаційного адміністративного суду від 21.12.2018 у справі № 805/623/16-а; рішенні Касаційного адміністративного суду від 21.06.2018 у справі № 9901/486/18.". 
Верховний Суд відхилив посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України вказавши, що аргументи скаржника зводяться лише до зазначення постанов Верховного Суду, проте не зазначено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, сутність такого неправильного застосування та суперечливість такого застосування позиції Верховного Суду. 

На думку Верховного Суду, в касаційній скарзі відповідач конкретну норму, щодо якої викладені висновки Верховного Суду, не зазначив та не обґрунтував подібність правовідносин у цій справі та у справах, на які він посилається, що з огляду на це, не може вважатися належним обґрунтуванням касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також Верховний Суд вказав на відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності зазначеної конкретної норми (норм) права та мотивованих аргументів неправильного її (їх) застосування, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Водночас відхиляючи посилання скаржника на підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України Верховний Суд зазначив, що скаржник жодним чином не обґрунтував цю підставу допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих у справі незначної складності. 

З ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2026 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ НП в Дніпропетровській області у цій справі, не можу погодитися, оскільки така є передчасною, тому, керуючись частиною третьою статті 34 КАС України, висловлюю окрему думку.

Предметом спору у цій справі є правомірність застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Суди попередніх інстанцій у цій справі виснували, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набранням чинності вироком суду, і наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

В касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не було враховано, що підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 стали матеріали службового розслідування проведеного на підставі наказу ГУ НП від 24 липня 2023 року № 1565, щодо можливого порушення службової дисципліни та неналежної організації роботи окремих поліцейських управління карного розшуку ГУ НП, що призвели до оголошення повідомлення про підозру оперуповноваженому відділу організації розкриття злочинів проти власності УКР ГУНП капітану поліції ОСОБА_1 22 травня 2024 року та проведення обшуків в службових кабінетах УКР ГУНП. 

Також скаржник вказує, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно досліджено матеріали справи та не враховано підстави для призначення службового розслідування, а саме, що 22 травня 2024 року до ГУПН надійшла інформація про те, що працівниками Служби безпеки України спільно з представником Дніпропетровської окружної прокуратури та слідчими Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в рамках кримінального провадження № 42023040000000585 від 08 листопада 2023 року, розпочатого за частиною другою статті 369-2 КК України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди), проведено обшуки в службових кабінетах окремих поліцейських управління карного розшуку ГУНП, які можуть бути причетні до злочинної діяльності, а саме: вимагання неправомірної вигоди вчиненою за попередньою змовою групою осіб.

Скаржник у касаційній скарзі посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначив про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду наведених, зокрема, у постановах від 14 лютого 2019 року у справі №824/1022/16-а та від 20 березня 2019 року у справі № 804/676/18, правовідносини в яких є подібними до правовідносин у цій справі.

Вважаю за необхідне зазначити, що за усталеною позицією Верховного Суду відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або відсутність конкретної норми (норм) права та мотивованих аргументів неправильного її (їх) застосування унеможливлює в подальшому її розгляд та може бути підставою не лише для відмови у відкритті касаційного провадження (пункт 1 частини першої статті 333 КАС України), але й для залишення касаційної скарги без руху (частина друга статті 332 КАС України) або для її повернення (пункт 4 частини п`ятої статті 332 КАС України).

Окрім того, посилання скаржника в касаційній скарзі на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України означає, що він обґрунтовує необхідність касаційного перегляду справи, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однак Верховний Суд відхилив посилання скаржника на підпункт "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України з огляду на відсутність обґрунтування та не надав можливості скаржнику сформулювати конкретні аргументи для обґрунтування фундаментального значення справи та обґрунтувати існування правової проблеми, вирішення якої має значення для забезпечення єдності та сталості судової практики, а також пояснити, у чому саме полягає неоднакове застосування норм права або існує потреба у формуванні нового правового висновку у такій категорії справ.

Реалізуючи виняткове право на звернення до суду касаційної інстанції щодо перегляду судових рішень, які, варто наголосити, набрали законної сили, автор такого звернення (касаційної скарги), керуючись принципом процесуальної добросовісності має чітко дотримуватися вимог до касаційної скарги та аргументовано викласти підстави касаційного перегляду судового рішення, а з іншого боку, суд має передусім ретельно перевірити скаргу на відповідність вимогам, встановлених статтею 330 КАС України.

На мою думку, Верховний Суд підійшов формально до вивчення матеріалів касаційної скарги, оскільки не врахував предмет спору, який стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, на яке вказує скаржник у касаційній скарзі, а також з огляду на предмет спору у цій справі, що пов`язаний із застосуванням у спірних правовідносинах корупційного законодавства, застосування якого є особливо чутливим в умовах воєнного стану. Наведені в касаційній скарзі аргументи про неповне дослідження судами попередніх інстанцій матеріалів справи, а також посилання в касаційній скарзі на релевантну практику Верховного Суду, правильним було б залишити касаційну скаргу без руху для усунення її недоліків щодо зазначення конкретної норми права (пункт, частина, стаття), яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах або ж повернути касаційну скаргу особі, яка її подала.

З огляду на наведене, вважаю ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження від 14 липня 2026 року постановлену за наслідками перевірки касаційної скарги ГУ НП в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2026 року у справі № 160/18782/24, передчасною.

Суддя  М.В. Білак