Справа № 354/127/26 
Провадження № 22-ц/4808/1204/26 
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мальцевої Є.Є.,
суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Редьки Михайла Григоровича на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2026 року, ухвалене судом у складі головуючої судді Ваврійчук Т.Л. у м. Яремче, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

30 січня 2026 року позивач ТОВ «Таліон Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №124211399 від 16.04.2025 у сумі 38 788,34 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.04.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі договір кредитної лінії №124211399 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідачка, ознайомившись із умовами кредитування, підписала кредитний договір електронним підписом, який створено за допомогою одноразового персонального ідентифікатора DNZU. Після укладення кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12 700,00 грн на її банківську карту № НОМЕР_1 . Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Строк дії вказаного договору відповідно до п.11.1 визначено 5 років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного його виконання. Відповідачка не виконувала умови договору належним чином, не повністю сплачувала платежі, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість.
18.03.2025 між первісним кредитором та позивачем був укладений договір факторингу №МВ-ТП/27 відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №465563992 від 11.01.2025. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивачем відповідно до вимог п.9.1.1.7 достроково розірвано договір шляхом направлення ОСОБА_1 відповідного повідомлення і з 12.11.2025 припинилося право позивача нараховувати проценти за користування кредитом.
Згідно наданого позивачем розрахунку заявлена до стягнення заборгованість відповідачки за кредитним договором, нарахована з дати отримання права вимоги по дату розірвання договору становить 38 788,34 грн, з яких: 12 700,00 грн - заборгованість по кредиту; 25 326,34 грн - заборгованість по процентах; 762,00 грн - заборгованість по комісії. 
Із урахуванням наведеного позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором №124211399 від 16.04.2025, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. 

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області рішенням від 27 квітня 2026 року позов ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за договором кредитної лінії №124211399 від 16 квітня 2025 року у сумі 38 788,34 грн.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» витрати по сплаті судового збору у сумі 2662,40 грн та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із таким рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Редька М.Г. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не підтвердив факт укладення договору позики. За твердженням позивача між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 16.04.2025 року укладено Договір кредитної лінії № 124211399. На підтвердження укладення договору позики між сторонами, позивачем подано до суду копію Кредитного договору, Графіку платежів, Паспорту споживчого кредиту, нібито укладених дистанційно, в електронній формі, з використанням і інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом надсилання позивачем на телефонний номер відповідача одноразового ідентифікатора для підписання даних документів. Разом з тим, у вищезазначених документах навіть не зазначено комбінації цифр та літер, які нібито є одноразовим паролем ідентифікатором, а до довідки про ідентифікацію відповідач ставиться скептично, так як вона видана позивачем, яке є заінтересованою особою у справі. При цьому позивачем не надано доказів того, що наявні в матеріалах справи копії вищезазначених документів створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», підписувалися електронним підписом одноразовим ідентифікатором уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. 
Отже, наявні в матеріалах справи копії Кредитного договору, Графіку та Паспорту споживчого кредиту не можуть вважатись електронними документами, оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належними доказами укладення Кредитного договору між відповідачем та позивачем.
Крім того, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, вбачається, що позивачем не надано доказів, відповідно до положень 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт отримання відповідачем коштів за зазначеним вище кредитним договором в розмірі, заявленому позивачем, оскільки доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Доказ, який підтверджує заборгованість клієнта є виписка з банківського рахунку. Разом з тим, у наданих до позовної заяви матеріалах відсутні виписки з особового рахунку відповідача, а тому вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти за кредитним договором, а також наявність у відповідача заборгованості у розмірі, що вказаний у розрахунку. Зауважує, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.
Встановлено, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських та платіжних документів, які б підтверджували факт перерахування коштів на рахунок відповідача. Доказів проведення відповідачем банківських операцій із використанням власної картки матеріали справи не містять. Крім того, у матеріалах справи взагалі відсутній чіткий розрахунок заборгованості, що позбавляє можливості дослідити період, за який нараховано заборгованість, відповідність такої узгодженим умовам договору. Водночас, позивач не був позбавлений можливості надати суду належний деталізований розрахунок заборгованості чи ініціювати витребування його судом. З огляду на викладене, представник апелянтки вказує, що позивачем не доведено і не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги.
Отже, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні та допустимі докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, суд повинен ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Крім того, ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця і відповідно на неї поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, враховуючи те, що кредитний договір укладено відповідачкою 16.04.2025 в даному випадку в даному випадку відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати процентів за користування кредитом на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Також адвокат позивачки вказує, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Доказів направлення відповідачу та одержання ним вимоги про дострокове повернення кредитних коштів матеріали справи не містять.
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог позивача, чим допустив порушення норм матеріального і процесуального права, суд першої інстанції не повно з`ясував усі обставини справи, не надав належної правової оцінки доказам.
Просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати.

Представник ТОВ «Таліон Плюс» подала відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає, що така є необґрунтованою, а її доводи не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.
Вказує, що 16.04.2025 року відповідач в особистому кабінеті заповнила заявку на отримання кредитних коштів та зазначила персональні дані, у тому числі дані про електронну пошту та фінансовий абонентський номер, які використовувались в якості логіну при реєстрації особистого кабінету та при укладені кредитного договору, реквізити банківської картки, на котру перераховані первісним кредитором кредитні кошти на виконання умов кредитного договору.
Тільки користувач (власник персональних даних) може ініціювати передачу цих даних від абонента ідентифікатора до абонента надавача послуг, оскільки при проходженні даної процедури використовуються логіни та паролі. Отже, ніхто, окрім відповідача, не може ініціювати цей процес. Інформація передається в зашифрованому вигляді відповідно до вимог законодавства України за допомогою зареєстрованого в системі фінансового мобільного номера абонента. Таким чином, відповідач, укладаючи договір, пройшла верифікацію, тим самим підтвердила актуальність та належність їй персональних даних, у тому числі і фінансового мобільного номеру НОМЕР_2 , який був вказаний останньою при заповненні заяви на отримання кредиту.
Відповідачу на вказану нею електронну адресу, було надіслано повідомлення з посиланням для ознайомлення з умовами кредитного договору (оферти) з подальшим його акцептуванням. Відповідач підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору, також підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до договору, з якими остання ознайомилась. Згодом, на вказаний у заявці номер телефону було направлено повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який остання ввела в особистому кабінеті, як підтвердження (акцепту) згоди з умовами оферти. Порядок укладення договору та створення електронного підпису сторонами регулюється розділом 4 Договору.
Отже, укладаючи та підписуючи договір одноразовим ідентифікатором, відповідач розуміла, погоджувалась та визнавала умови та основні зобов`язання, зазначені у ньому, оскільки без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Щодо електронних доказів вказує, що надані суду докази в електронному вигляді належні та допустимі, адже засвідченні електронним підписом представника позивача.
Сторона Апелянта вказує на те, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме долучені до позовної заяви Правила надання коштів та банківських металів у кредит це саме ті, з якими відповідач ознайомлена та погодилась.
Правила визначають порядок і умови надання Кредитодавцем коштів та банківських металів у кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Кредитодавцем і клієнтом.
Відповідно до п. 14.1 Кредитного договору встановлено, що невід`ємною частиною договору є правила та паспорт споживчого кредиту. Уклавши договір, позичальник підтверджує, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. Вказані правила є доступними для ознайомлення при подачі заявки на отримання кредиту та надані до суду в якості доказу у вигляді тексту. Відповідач, підписуючи договір та паспорт кредиту була зобов`язана з ними ознайомитись. Тому твердження сторони відповідача про відсутність підписів сторін на примірнику правил не заслуговує на увагу, оскільки має хибне уявлення про процесуальні документи, які повинні бути підписані сторонами при укладанні правочину у кредитній сфері. 
Також зазначає, що однією з вимог укладання договору є наявність у позичальника відкритого на власне ім`я рахунку в банку, зареєстрованому в Україні, з оформленою до нього платіжною картою. Тобто при заповненні заявки відповідач вказала реквізити платіжної картки, яка випущена для управління відкритого на її власне ім`я рахунком, на який вона бажає отримати кредит. Кредитні кошти за цим договором було перераховано відповідачу шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку первісного кредитора, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 , яка належить відповідачу.
Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором кредитної лінії у повному обсязі та надав відповідачу кредит на суму 12 700,00 грн, що підтверджується платіжним підтвердженням на переказ та зарахування грошових коштів на банківську картку та довідкою про ініціювання платіжної операції із змісту яких вбачається, що через сайт платіжної установи було успішно проведено транзакцію на зарахування суми 12 700,00 грн на картковий рахунок відповідача.
Щодо посилання на застосування до апелянта пільг, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», вказує, що чоловік відповідачки ОСОБА_2 04.01.2025 року був звільнений з військової служби на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_3 №181-РК від 20.12.2024 року. Тому, враховуючи те, що договір кредитної лінії укладено 16.04.2025 року в даному випадку відсутні підстави для звільнення апелянта від сплати процентів за користування кредитом на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» і такі посилання є необґрунтованими.
Крім того, адвокатське об`єднання «Ліга юридичних технологій та інновацій» повідомляло відповідача листом досудової вимоги, яке долучене до матеріалів справи, на електронну адресу про можливість добровільно погасити заборгованість до подачі позовної заяви до суду.
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення залишити без змін, судові витрати по справі покласти на апелянта.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 x 30 = 99 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону. 
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 16.04.2025 ОСОБА_1 ознайомилася з основними умовами кредитування у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та заповнила на офіційному сайті вищевказаного Товариства заявку на отримання грошових коштів у кредит від 16.04.2025, в якій серед іншого вказала свої ідентифікуючі дані та номер банківської картки № НОМЕР_1 .
Після схвалення поданої заявки кредитодавець згенерував ОСОБА_1 електронний кредитний договір з усіма істотними умовами, який направив останній для ознайомлення.
На підставі вказаних дій, які відповідають Правилам надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Порядку укладання Фінансовою компанією договорів у вигляді електронного документа, що підписується сторонами при наданні споживчих послуг (із зазначенням всі етапів укладення договору з прінт-скрінами екрану з особистого кабінету) (діє з 27.03.2023) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений в електронній формі договір кредитної лінії №124211399 від 16.04.2025, який підписаний відповідачкою електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора DNZU.
За умовами п.2.1 даного договору Кредитодавець зобов`язався надати Позичальникові Кредит у формі Кредитної лінії,на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
Відповідно до п.2.2 договору загальний розмір Кредиту за цим Договором становить 12700,00 грн. Разом із тим Позичальнику на умовах та в порядку, що передбачені цим Договором, можуть бути надані додаткові кошти у Кредит шляхом надання додаткових Траншів. 
Згідно із п.п.2.3, 5.1 договору Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором у розмірі, що дорівнює Загальному розміру Кредиту 16.04.2025 (що є датою надання Кредиту). Кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника використовуючи реквізити Платіжної картки № НОМЕР_1 , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового траншу за Договором. 
Відповідно до п.7.1 договору Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повернення всієї суми Кредиту та всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 16.05.2025. У разі Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору.
Згідно п.п.7.2, 7.3 договору в обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом тридцяти календарних днів після настання однієї з наступних обставин: п.7.2.1-закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п.11.1 Договору; п.7.2.2- ініціювання Кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2, або п.9.1.1.7 Договору. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту-16.05.2030. 
За умовами п.п.7.4-7.5 договору Проценти за договором сплачуються в такому порядку: протягом Дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування; після закінчення Дисконтного періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти щоденно. Комісію за надання кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування, визначеного на момент укладення Договору, а саме 16.04.2025. 
За користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом та Комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим Договором. Процентна ставка за користування Кредитом є Базовою процентною ставкою. Процента ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні Кредитодавцем в одностронньому порядку. Базова процента ставка складає 0,98% в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70% річних. Розмір Комісії, що нараховується за надання першого Траншу за цим Договором становить 762,00 грн. Для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана у п.2.3 Договору, за весь строк кредитування без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 240725,96 грн та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у розмірі 228025,96 грн та суму Кредиту у розмірі 12700,00 грн. Орієнтовна Реальна річна процентна ставка складе 2200,74% річних. Денна процентна ставка становить 0,98% річних (п.п.8.1-8.6 договору).
Відповідно до п.11.1 вказаний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків - до повного та належного їх виконання. 
Згідно із п.9.1.1.7 договору Кредитодавець має право у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом, частини Кредиту або Комісії за надання кредиту щонайменше за один місяць вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення/розірвання Договору. 
Пунктом 14.1 договору визначено, що невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця. 
Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником і Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору, в якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п.14.2 договору).
Підписанням цього договору Позичальник засвідчив, що всі умови договору є розумними, справедливим, добросовісними і не містять дисбалансу прав та обов`язків Кредитора та Позичальника, укладення договору відповідає вільному волевиявленню Сторін, а умови договору є взаємовигідними, Позичальник отримав від Кредитодавця до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі передбачену ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». 
До матеріалів справи також долучено Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №124211399 від 16.04.2025, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором №8275, у якому зазначено тип кредиту- кредитна лінія; сума/ліміт кредиту 12700,00 грн; строк кредитування-до 1826 днів(дисконтний період 30 днів з можливістю продовження); мета кредиту-на споживчі цілі; процентна ставка процентів річних-Базова процентна ставка:357,70%, індивідуальна ставка:321,20%-357,70%, дисконтна ставка-3,65%-357,70%, тип процентної ставки-фіксована; комісія за надання кредиту-762,00 грн; загальні витрати за кредитом за Базовою процентною ставкою:228025,96 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту за Базовою процентною ставкою: 240725,96 грн; реальна річна процентна ставка-2200,74% річних. 
На виконання кредитного договору №124211399 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 16.04.2025 відповідно до платіжної інструкції №5ab0043d-76a0-41ce-a10a-60924ff0a6ab перерахувало ОСОБА_1 за вказаними реквізитами банківської картки НОМЕР_4 грошові кошти у сумі 12700,00 грн, за ідентифікатором платіжної операції: 44482-12695-18423, що підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підтвердженням про здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ОТП БАНК».
Згідно із розрахунком заборгованості, проведеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що станом на 17.06.2025 заборгованість ОСОБА_1 за договором №124211399 від 16.04.2025 становила 26842,72 грн, з яких: 12700,00 грн- заборгованість за тілом кредиту, 7030,00 грн-заборгованість за процентами, 762,00 грн-заборгованість за комісією, 6350,00 грн-неустойка. 
Позивачем також долучено Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у редакції від 29.03.2024 та Порядок укладання Фінансовою компанією договорів у вигляді електронного документа, що підписується сторонами при наданні споживчих послуг (із зазначенням всі етапів укладення договору з прінт-скрінами екрану з особистого кабінету) (діє з 27.07.2023), які не містять підпису позичальника. 
17.06.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) був укладений Договір факторингу №МВ-ТП/40 за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1). Наявне Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту укладення Реєстру прав вимоги. Майбутнє Право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує (п.4.1). 
Платіжною інструкцією №1527 від 27.06.2025 підтверджується факт перерахунку ТОВ «Таліон Плюс» на рахунок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів у сумі 3184458,50 грн в якості оплати за договором факторингу №МВ-ТП/40 від 17.06.2025.
Згідно Реєстру прав вимоги від 17.06.2025 до Договору факторингу №МВ-ТП/40 від 17.06.2025, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за договором №124211399 від 16.04.2025 у сумі 26842,72 грн, з яких: 12700,00 грн- заборгованість за тілом кредиту, 7030,00 грн-заборгованість за процентами, 762,00 грн-заборгованість за комісією, 6350,00 грн-неустойка. 
17.06.2025 за вих.№1242111399/16062025/Э ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №124211399 від 16.04.2025. 
ТОВ «Таліон Плюс» 12.11.2025 за вих.№ТП/124211399 направило на адресу відповідачки повідомлення про дострокове розірвання кредитного договору №124211399 від 16.04.2025 у зв`язку із наявною понад один місяць простроченою заборгованістю по оплаті процентів за договором та вказало на необхідність погашення заборгованості за договором у сумі 45138,34 грн. 
Згідно із досудовою вимогою АО «ЛІГА ЮРИДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ІННОВАЦІЙ» за підписом адвоката Колінько А.В. б/н та б/д відповідача повідомлено про підготовку та подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №124211399 від 16.04.2025, розмір якої станом на 09.12.2025 становить 45138,34 грн.
Як убачається із розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Таліон Плюс», з часу отримання права вимоги до відповідача вказаним Товариством в період дії кредитного договору з 18.06.2025 до моменту його дострокового розірвання 11.11.2025 були нараховані проценти, визначені кредитним договором, а відтак станом на 11.11.2025 у ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитом на загальну суму 45138,34 грн, з яких: 12700,00 грн-заборгованість за тілом кредиту, 25326,34 грн-заборгованість за процентами, 762,00 грн-заборгованість за комісією та 6350,00 грн-неустойка. 
АТ «Райффайзен Банк» на виконання ухвали суду листом №81-15-9/5049-БТ від 23.03.2026, повідомило про те, що на ім`я ОСОБА_1 в банку було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 16.04.2025 були зараховані грошові кошти у сумі 12700,00 грн., що підтверджується наданою випискою про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 за період з 16.04.2025 по 17.04.2025, яка має статус первинного банківського документа.

Суд першої інстанції на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» підлягають до задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором кредитної лінії №124211399 від 16.04.2025 у розмірі 38788,34 грн, з яких: 12700,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 25326,34 грн -заборгованість за процентами, 762,00 грн - заборгованість за комісією.

Перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №124211399 від 16.04.2025 року відповідачкою ОСОБА_1 укладено шляхом його підписання разом з додатками електронним підписом з одноразовим ідентифікатором DNZU.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19 дійшов висновку про те, що одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно, використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про факт укладення 16.04.2025 року кредитного договору №124211399.
Паспорт споживчого кредиту також підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8275.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіну особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій кредитний договір не був би укладений між сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та відповідача.
Подібні правові за змістом висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.
Перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 12 700,00 гривень на картку НОМЕР_5 16.04.2025 року підтверджується листом ТОВ «Профітгід», який адресовано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та за змістом якого повідомляється про здійснення транзакції щодо зарахування коштів на означену картку.
07.04.2026 року до суду першої інстанції надійшла відповідь на виконання ухвали міського суду про витребування доказів від АТ «Райффайзен Банк» відповідно до якої, зазначено, що банківська картка НОМЕР_5 належить ОСОБА_1 та надано виписку про рух коштів по рахунку НОМЕР_6 (банківська карта НОМЕР_5 ), з якої вбачається зарахування коштів у сумі 12 700 грн на рахунок відповідачки.
Таким чином, позивачем належними на достовірними доказами підтверджено факт укладання кредитного договору та його виконання з боку первісного кредитора в частині перерахування кредитних коштів.
17.06.2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №MB-ТП/40 у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Права вимоги до Боржників, включно і до відповідача за кредитним договором №124211399 від 16.04.2025 року.
Договір факторингу містить всі необхідні істотні умови, які свідчать про чинність даного договору та про належне відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовим кредитом. Договір факторингу є дійсним та в судовому порядку не оскаржувався.
Отже, факт переходу до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги первісного кредитора до позичальниці за кредитним договором є доведеним.
Колегія суддів вважає, що матеріалами справи в повній мірі підтверджено, а відповідачем не спростовано, що свої зобов`язання з надання кредитних коштів кредитодавець виконав. При цьому відповідачка суму позики у встановлений договором строк не повернула.
Апеляційний суд погоджується із обґрунтованістю вимог позову щодо стягнення суми основної заборгованості у розмірі 12 700,00 грн., оскільки матеріалами справи доведено вказані обставини і відсутні докази існування заборгованості по тілу кредиту у іншому розмірі.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом у сумі 25 326,34 грн та комісії в сумі 762,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кредитний договір укладено 16.04.2025 року, а чоловік відповідачки був звільнений з військової служби 04.01.2025 року (на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_3 №181-РК від 20.12.2024 року), то на момент укладення кредитного договору відповідачка не мала права на пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Проте колегія суддів не може погодитися з таким звуженим тлумаченням норм матеріального права місцевим судом з огляду на таке.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту.
У статті 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави (ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»).
Дія цього Закону поширюється на:1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей; 4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).
Аналіз змісту цієї норми, якою доповнено Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно із Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації»(набрав чинності з 08 червня 2014 року), проте у згаданій вище редакції свідчить, що вона поширюється на дві категорії військовослужбовців: (1) військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; (2) інші військовослужбовці, до яких належать військовослужбовці, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час дії особливого періоду. Для першої категорії військовослужбовців щоб скористатися пільгою необхідно надати докази їх призову на військову службу саме за призовом під час мобілізації, на особливий період. При цьому, вказана пільга надається їм на весь час їх призову. Щодо надання пільги другій категорії військовослужбовців, тобто військовослужбовцям, які перебувають на інших видах військової служби, окрім військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, така надається їм у період перебування безпосередньо в районах та у період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. При цьому, вказана пільга надається їм під час дії особливого періоду. Вказані обставини мають бути підтверджені відповідними документами, визначеними Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413(із відповідними змінами).
Законом України 21 березня 2024 року № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», який набрав чинності 04 травня 2024 року, пункт 15 статті 14 викладено в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Аналіз змісту цієї норми дає підстави для висновку, що законодавець розширив категорію «інших» військовослужбовців, віднісши до неї військовослужбовців, які брали або беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, проте виключив із Закону положення про те, що надання цієї пільги такій категорії військовослужбовців обумовлюється їх перебуванням безпосередньо в таких районах та у період здійснення зазначених заходів.
Проте дана норма в такій редакції діяла до 18 травня 2024 року, адже з цього часу набрала чинності її нова редакція, у зв`язку із набранням із цієї дати чинності Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», де пункт 15 викладено в такій редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля".
Тобто, законодавець чітко передбачив ретроактивну дію ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У листі Міністерства оборони України від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417 щодо особливого періоду зазначено, що особливий період в Україні настав із 17 березня 2014 року на підставі Указу № 303/2014 та триває, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації на Сході України.
Саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (17 березня 2014 року) відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» пов`язано настання особливого періоду, який закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин, строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє дотепер.
Як вже зазначалось закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надає право військовослужбовцям та членам їх сімей на отримання пільг при виконанні зобов`язань за кредитним договором.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що чоловік відповідачки ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_3 та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, тобто є особою, яка брала участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час дії особливого періоду.
Факт звільнення чоловіка відповідачки з військової служби на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_3 №181-РК від 20.12.2024 року (фактично звільнений 04.01.2025 року) не позбавляє його та його дружину гарантованих державою пільг, оскільки особливий період в Україні продовжує діяти, а статус особи, яка брала участь в обороні держави, є безстроковим у межах дії цього періоду.
Обмеження права на отримання соціальної пільги за кредитними зобов`язаннями лише періодом фактичного перебування на службі суперечить меті Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка полягає у забезпеченні належного рівня життєдіяльності та фінансової безпеки осіб, які ризикували життям задля захисту держави, та членів їх сімей.
Оскільки кредитний договір №124211399 від 16.04.2025 року був укладений відповідачкою, а нарахування відсотків та комісії здійснювалося позивачем під час дії особливого періоду, ОСОБА_1 , як дружина особи, що брав безпосередню участь у захисті України в цей період, повністю звільняється від обов`язку сплати будь-яких процентів за користування кредитом та пов`язаних із ними комісій.
За таких обставин, нарахування ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості за процентами у сумі 25 326,34 грн та за комісією у сумі 762,00 грн суперечить вимогам ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції, в частині визначення розміру заборгованості за відсотками та комісії, зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Щодо витрат на правничу допомогу понесених позивачем у суді першої інстанції, то колегія суддів, зважаючи на їх підтвердження належними доказами та враховуючи вимоги частини пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, вважає за необхідне задовольнити їх частково, у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог.
Матеріалами справи встановлено, що позивачем було заявлено позовні вимоги на загальну суму 38 788,34 грн.
За результатами апеляційного розгляду обґрунтованими визнано вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості (тіла кредиту) у розмірі 12700, 00 грн, що становить 32,74% від заявлених позовних вимог. У задоволенні решти позовних вимог (проценти та комісія) на суму 26 088,34 грн, що становить 67,26%, відмовлено.
За подання позовної заяви до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. З урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (32,74%), з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 871,67 грн.
За подання апеляційної скарги відповідачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3 993,60 грн. Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, а саме скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів та комісії (67,26% відхилених позовних вимог), з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеній частині вимог скарги в розмірі 2 686,10 грн.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, застосувавши зустрічне зарахування, стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір у розмірі 1 814,43 грн.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ТОВ «Таліон Плюс» було заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» задоволено лише на 32,74%, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн підлягають пропорційному розподілу за цим критерієм. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 637,00 грн.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Редьки Михайла Григоровича задовольнити частково.
Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами та комісією відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) заборгованість за договором кредитної лінії №124211399 від 16 квітня 2025 року по тілу кредиту у сумі 12 700 (дванадцять тисяч сімсот) гривень та 1 637 (одна тисяча шістсот тридцять сім) гривень, понесених витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1 814 (одна тисяча вісімсот чотирнадцять) гривень 43 коп. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський 
Л.В.Василишин