Справа №: 148/1992/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Дамчук О.О.,
за участю секретаря Носулько К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині за правилами спрощеного позовного провадженнябез повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, посилаючись на те, що 16.06.2026 ним отримано постанову в справі про адміністративне правопорушення № Т/26/492 від 28.04.2026 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
За змістом справи про адміністративне правопорушення він притягується до адміністративної відповідальності за неявку ним 13.02.2026 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою уточнення облікових даних. ОСОБА_1 даний виклик проігнорував та у зазначену дату не прибув, тим самим порушив ч.2 ст.17 Закону України «Про оборону України», абз. 8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що така складена за його відсутності. Також позивач зазначає, що він перебував на неперервному стаціонарному лікуванні у період з 04.02.2026 до 17.04.2026, а тому не міг прибути за повісткою відповідача 13.02.2026. Про перебуванні на лікарняному повідомив відповідача листом від 12.02.2026. Після того, як 17.04.2026 його було виписано з він 20.04.2026 особисто з`явився до відповідача та у той самий день на нього було складено протокол про адміністративно правопорушення. Просить скасувати постанову № Т/26/492 від 28.04.2026, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та провадження по справі закрити, стягнути судові витрати в розмірі сплаченого судового збору. 
У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Положеннями ст. 159 КАС України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Однак відповідно до частини 4 вказаної статті неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом, як визнання позову.
06.07.2026 від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву разом із заявою про продовження процесуального строку на подання відзиву. 
Відповідачу було встановлено строк подачі відзиву протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження. 
Частиною 1 статті 182 КАС України визначено, що у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Згідно вимог ч.1 ст.121 ККАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого продовження.
За приписами ч.5 ст.162 та ч.1 ст. 261 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого засідання у справі.
Відтак, розглянувши заяву про продовження процесуального строку на подання відзиву суд вбачає підстави для її задоволення.
Із змісту відзиву вбачається, що представник відповідача позовні вимоги не визнає та зазначає, що дії уповноваженої особи відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідають чинному законодавству, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 
08.07.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що позивач наголошує, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення ним було відповідачу надано всі листи непрацездатності. Позовні вимоги просить задовольнити.
Із аналізу зазначеного вище вбачається, що сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
На підставі ч.1 ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.210 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За визначенням у Законі України Про оборону України особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 Про часткову мобілізацію.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.
Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Статтею 17 Закону України «Про оборону України» передбачені права та обов`язки громадян України у сфері оборони. Зокрема, ч.2, 3 цієї статті передбачено, що громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я та віком, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до абз. 8 п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Приписами п. 1, п. 2, абз. 6, 8 п. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», передбачено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає виконання військового обов`язку в запасі та дотримання правил військового обліку.
Відповідно до абз. 1, 3 п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Крім того, приписами абз. 2 п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації, військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин зобов`язані з`явитися для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Відповідно до п. 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560, поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк, смерть його близького родича (батьків, Дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
Пунктом 24 цього Порядку передбачено, що у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Із витягів з електронного кабінету ПФУ позивача (а.с.15 зворот - 23) щодо інформації про тимчасову непрацездатність вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на безперервному лікуванні з 04.02.2026 до 17.04.2026, що також підтверджується матеріалами доданими відповідачем до відзиву на позовну заяву (а.с.41, 42 зворот, 50-57 зворот), що підтверджує твердження позивача, що на час постановлення постанови при притягнення його до адміністративної відповідальності у відповідача були всі належні докази знаходження його на лікарняному у період з 04.02.2026 до 17.04.2026.
В судовому засіданні встановлено, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 03.04.2025 військовозобов`язаному громадянину України ОСОБА_1 було повідомлено про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 13.02.2026. Даний виклик громадяни ОСОБА_1 проігнорував та у зазначену дату, час та місце не прибув, тим самим порушив ч.2 ст. 17 ЗУ «Про оборону України» та абз. 8 ч.3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Дії ОСОБА_1 кваліфіковані, як порушення ч.3 ст. 210-1 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн (а.с.11-13). Також судом встановлено, що 03.04.2025 позивач отримав повістку про з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 13.02.2026 о 12:00 год. для уточнення даних, за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9 зворот). 
З 04.02.2026 до 17.04.2026 позивач перебував на безперервному лікуванні відповідно до листів непрацездатності № 20862784-2038418230-1.1 від 04.02.2026 у період з 04.02.2026 до 09.02.2026; 20862784-2038595444-1.1 від 10.02.2026 у період з 10.02.2026 до 11.02.2026; № 21042314-2038741439-1.1 від 12.02.2026 у період з 12.02.2026 до 16.02.2026; № 21042314-2038878614-1.1 - у період з 17.02.2026 до 20.02.2026; № 21237445-2039117424-1.1 - у період з 23.02.2026 до 27.02.2026; № 21237445-2039273316-1.1 - у період з 28.02.2026 до 02.03.2026; № 21373337-2039366928-1.1 - у період з 03.03.2026 до 06.03.2026; 21373337-2039471215-1.1 - у період з 07.03.2026 до 11.03.2026; № 21373337-2039613264-1.1 - у період з 12.03.2026 до 16.03.2026; № 21581376-2039749258-1.1 - у період з 17.03.2026 до 20.03.2026; № 21581376-2039875159-1.1 - у період з 21.03.2026 до 23.03.2026; № 21581376-2039920404-1.1 - у період з 24.03.2026 до 30.03.2026; 21581376-2040069472-1.1 - у період з 31.03.2026 до 31.03.2026; № 21812612-2040167519-1.1 - у період з 01.04.2026 до 07.04.2026; № 21812612-2040303054-1.1 - у період з 08.04.2026 до 10.04.2026; № 21812612-2040403293-1.1 - у період з 11.04.2026 до 17.04.2026 (а.с.15 зворот - 23). 
12.02.2026, відповідно до п. 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, позивач письмово повідомив відповідача про наявність в нього поважних причин неявки за викликом ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначену у повістці дату (а.с.15) та протягом трьох днів після виписки 17.04.2026 він особисто 20.04.2026 прибув до відповідача та надав докази перебування на лікарняному на 16 аркушах, де на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення № Т/26/492 від 20.04.2026, про що свідчать його пояснення зазначені у протоколі.
Враховуючи те, що прибуття до ТЦК та СП у зв`язку з хворобою, відповідно до п. 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560, визнано поважною причиною та те, що позивач виконав вимоги п. 24 даного порядку, а саме за один день до явки письмово повідомив відповідача про поважність причин його неявки та протягом семи днів особисто з`явився до відповідача після виписки з лікарні, суд вважає що відповідач припустився помилкового висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а тому позов підлягає задоволенню. 
Суд не приймає до уваги твердження позивача щодо розгляду справи за його відсутності чим порушено його права. Відповідно ч. 1 ст. 268 КУпАП неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не перешкоджає розгляду справи про адміністративне правопорушення у випадку, якщо така особа була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи та від неї не надійшла заява про відкладення розгляду справи. Із протоколу про адміністративне правопорушення № Т/26/492 від 20.04.2026 (а.с.10) вбачається, що ОСОБА_1 під підпис було роз`яснено його права та повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише в тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Як вбачається зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 247 п.1 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
За змістом ст. 284 КУпАП вбачається, що по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.
Оскільки в судовому засіданні було встановлено невідповідність дій суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, а тому винесення постанови по справі свідчить про порушення прав позивача, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, зважаючи на викладене вище суд вбачає підстави для задоволення вимог позивача, а саме скасування постанови № Т/26/492 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 28.04.2026, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , закриття провадження у справі та стягнення судових витрат.
За змістом статті 244 КАС України вбачається, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, документально підтверджені витрати позивача, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 665,60 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 30420478 від 23.06.2026 (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 247, 251, 256, 258, 268, 279, 280, 283, 293 КУпАП, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву про продовження процесуального строку представника відповідача щодо подання відзиву, задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Постанову № Т/26/492 від 28.04.2026, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП скасувати, закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у рахунок відшкодування судових витрат у виді сплаченого при подачі позовної заяви судового збору в розмірі 665,60 (Шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Дамчук