Справа № 636/4163/26 
Провадження 3/636/1986/26
ПОСТАНОВА
Іменем України

05.05.2026  м. Чугуїв
Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Грошова Н.М., розглянувши матеріали, що надійшли від військової частини НОМЕР_1 стосовно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за місцем розташування військової частини,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП,

в с т а н о в и в:

24.04.2026 до Чугуївського міського суду Харківської області надійшов адміністративний матеріал від військової частини НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП. 
Відповідно до протоколу № 2/1-5-2026 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП від 15.04.2026, 15 квітня 2026 р. о 13 год.39 хв. в районі зосередження військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , командир 2 розвідувального взводу 1 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 довів до оператора-розвідника 1 розвідувального взводу 1 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 бойове розпорядження командира НОМЕР_3 окремого розвідувального батальйону №6/14/1/690дск від 15.04.2026 року відповідно до якого оператор-розвідник 1 розвідувального взводу 1 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 мав до 05:00 годин 16.04.2026 року увійти в склад розвідувальної групи «Альфа» для подальшого виконання завдань в районі    АДРЕСА_2 для проведення засідних дій в смузі оборони НОМЕР_4 ОМБР (військової частини НОМЕР_5 ) на ймовірних маршрутах переміщення (інфільтрації) противника із завданням своєчасного виявлення противника та недопущення його просування та накопичення. 
Отримавши указане бойове розпорядження командира 48 орб №6/14/1/690дск від 15.04.2026 року, солдат ОСОБА_1 , відкрито відмовився виконувати вказане бойове розпорядження в присутності військовослужбовців частини НОМЕР_1 . Факт його відмови зафіксований технічними засобами шляхом відеозйомки, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
ОСОБА_1 надав письмову заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, вказав, що не було чіткого бойового завдання, все вирішувалось на словах. Від виконання бойового завдання він не відмовлявся, однак перед тим він провів 4 дні в окопі, після чого він мав виконувати бойове завдання. Після повернення з окопу він відчув різке погіршення здоров`я, а саме: оніміння кінцівок, біль в руці. Вказав, що він повідомляв командира про свій стан здоров`я, однак не це не звернули увагу, тому він був змушений відмовитись від виконання бойового завдання.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 172-10 КУпАП, розглядаються протягом доби.
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не передбачена.
За вказаних обставин, суд, з урахуванням положень ст. 268 КУпАП, розглядає справу за відсутності особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 складений уповноваженими особами, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.
За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями потерпілих, свідків, тощо.
Відповідно до статті 9 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 11 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює загальні обов`язки військовослужбовців.
Відповідно до пункту 3 статті 11 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_3 своєї частини.
Відповідно до статті 30 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Стаття 35 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
Відповідно до статті 37 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Статтею 26 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини 4 статті 15 КУпАП встановлює, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Згідно ч. 1 ст. 172-10 КУпАП передбачено відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).
Частиною 2 ст. 172-10 КУпАП передбачено відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.
Згідно ст. 1 розділ I Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022, відповідно до п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106, ст. 112 Конституції України та ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, на території України оголошено про проведення загальної мобілізації.
Таким чином, з моменту прийняття Президентом України Указу від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні настав особливий період і Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні з 24.02.2022 введений воєнний стан строком на 30 діб, який надалі продовжувався указами Президента України та триває досі. 
Таким чином, на даний час в Україні діє особливий період.
Факт скоєння  ОСОБА_1  правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення, підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду:
- рапортом командира 1 розвідувальної роти в/ч НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 від виконання бойового розпорядження.;
- наказом командира в/ч НОМЕР_6 про результати проведення службового розслідування;
- письмовими поясненнями заступника командира роти з психологічної підтримки персоналу 1 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1  ОСОБА_4 , згідно яких під час доведення зазначеного бойового розпорядження солдат ОСОБА_1 відкрито відмовився від його виконання, про що заявив усно в присутності військовослужбовців підрозділу. Відмова була висловлена у категоричній формі, без зазначення поважних причин. У ході доведення бойового розпорядження було уточнено інформацію щодо стану здоров`я солдата ОСОБА_1 . Начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 капітан медичної служби ОСОБА_5 доповів, що солдат ОСОБА_1 за медичною допомогою до медичного пункту військової частини до моменту відмови від виконання бойового розпорядження не звертався та медичних протипоказань до виконання службових обов`язків не має
- письмовими поясненнями начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1  ОСОБА_6 , згідно яких під час доведення розпорядження солдат ОСОБА_1 у присутності свідків заявив про відмову від його виконання. Відмова була висловлена відкрито та без зазначення будь-яких об`єктивних причин. Як начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 повідомляє, що солдат ОСОБА_1 до медичного пункту військової частини за медичною допомогою до моменту відмови від виконання бойового розпорядження не звертався, скарг на стан здоров`я не висловлював та медичних протипоказань до виконання обов`язків військової служби не мав
- санітарного інструктора медичного пункту військової частини НОМЕР_1  ОСОБА_7 , згідно яких солдат ОСОБА_1 відмовився від виконання зазначеного бойового розпорядження, про що повідомив усно. Його відмова була чіткою та висловлена без наведення будь-яких причин. Зазначив, що до моменту зазначених подій солдат ОСОБА_1 скарг на стан здоров`я не висловлював.
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він вказав, зо не зміг виконати бойове завдання за станом здоров`я;
- витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 29 від 29.01.2026;
- відеозаписом (флеш носій) на якому вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від виконання доведеного до нього бойового завдання;
- військовим квитком серії НОМЕР_7 ОСОБА_1 та іншими письмовими доказами долученими до протоколу.
Вказані докази є узгодженими між собою, отримані у встановленому законом порядку та не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності.
Посилання ОСОБА_1 на його стан здоров`я, у зв`язку із чим він не виконав наказ командира, не спростовують факту відмови останнім від виконання законних вимог командира, в умовах особливого періоду та не підтверджують неможливість його вибуття у район виконання бойових завдань за станом здоров`я.
Отже, жодних об`єктивних даних, які б спростовували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-10 КУпАП, судом не встановлено. Будь-яких клопотань щодо виклику свідків, долучення чи витребування доказів до суду не надходило, зокрема доказів щодо стану здоров`я. 
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
Враховуючи положення ст. 33 КУпАП, суддя при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення відповідно до ст. 34 КУпАП, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення відповідно до статті 35 КУпАП, судом не встановлено. 
При призначенні  ОСОБА_1 стягнення, суд враховує те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень та приходить до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі визначеному санкцією ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
Оскільки відповідно до п. 12 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір» військовослужбовці звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також виконанням службових обов`язків, судовий збір стягненню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 172-10, 283, 284 КУпАП, ЗУ «Про судовий збір», 

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. (р/р №UA478999980313060106000020651, отримувач: ГУК Харків обл/МТГ Чугуїв/21081100, код отримувача: 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів державного бюджету: 21081100). 
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Чугуївського міського суду Харківської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Згідно ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу тобто 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Суддя          Н.М. Грошова