ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
24.07.2026 | Справа № 910/4406/26

Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу
за позовом Виконавчого комітету Котелевської селищної ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консультпан"
про стягнення 123 011,75 грн
Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року Виконавчий комітет Котелевської селищної ради (далі – Виконавчий комітет) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерференц Систем", яке змінило свою назву на "Консультпан" (далі – Товариство,) 121 313,85 грн, з яких: 90 822,60 грн – основний борг, 20 520,67 грн – пеня, 6 902,52 грн – інфляційні втрати, 3 068,06 грн – 3% річних, посилаючись на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за Договором про закупівлю №155 від 20.11.2024 в частині передання всієї кількості товару.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 позовну заяву залишено без рушу та встановлено строк для усунення її недоліків.
30.04.2026 через систему "Електронний суд" Виконавчий комітет подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначено, що ціна позову становить 123 011,75 грн, з яких: 90 822,60 грн – основний борг, 14 163,35 грн – пеня, 6 357,58 грн – штраф, 8 600,16 грн – інфляційні втрати, 3 068,06 грн – 3% річних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Також зобов`язано Позивача в строк до 7 днів з моменту вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду копії усіх невикористаних талонів в кількості 113 шт.
Відповідач правом, наданим статтею 165 ГПК України, на подання відзиву на позов не скористався, хоча про розгляд цієї справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.
При цьому, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті 165, частина 2 статті 178 ГПК України).
Приймаючи до уваги те, що Відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Водночас, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених ГПК України, проте в розумні строки.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги Виконавчого комітету частково обґрунтованими.
05.07.2024 між Комунальним підприємством (за текстом договору – Замовник) та Товариством (за текстом договору – Продавець) було укладено договір №53, за умовами якого:
- пункт 1.1.: Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця нафтопродукти, визначені Сторонами в Специфікації, що є Додатком №1 до Договору (далі – Паливо), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Паливо в порядку та на умовах Договору. Найменування Палива, асортимент, кількість, ціна, тощо, наведені в Специфікації, що є Додатком №1 до Договору (далі – Специфікація);
- пункт 1.2.: Постачання палива здійснюється із використанням талонів, через мережу автозаправних станцій (далі – АЗС), визначених у Переліку АЗС (додаток 2 до цього Договору) з наданням підтвердних на цю операцію документів (касових чеків). Покупець в порядку і на умовах визначених цим Договором зобов`язується прийняти та оплатити Постачальнику вартість Палива;
- пункт 3.1.: Покупець здійснює оплату за Паливо в безготівковому порядку за фактом його постачання. Датою здійснення будь-яких платежів Покупцем за цим Договором є дата списання відповідних коштів з розрахункового рахунку Покупця;
- пункт 3.2.: Порядок розрахунків за Паливо встановлено у Специфікації (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього Договору. У разі, якщо поставка здійснена лише частково (видаткова накладна підписана лише на частину Палива, зазначеного Специфікації, оплата здійснюється пропорційно за фактично поставлену кількість Палива. Оплата здійснюється відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України;
- пункт 4.1.: Строк поставки талонів визначається у Специфікації, що є Додатком №1 до Договору. Передача (відпуск) Палива згідно поставленим талонам здійснюється на АЗС Постачальника, перелік яких визначено у Переліку АЗС (додаток 2 до цього Договору). Передача Палива (відпуск) здійснюється по факту пред`явлення Покупцем (уповноваженим представником Покупця) талону. Талон є документом встановленого зразка та форми, одноразового використання, що посвідчує право власності Покупця та/або уповноваженого представника Покупця на одержання певної кількості (обсягу) та певної марки Палива на АЗС (далі - Талон). Талон на пальне виготовляється на паперовому носії; глянцевому паперовому носії, ламінованого плівкою; пластиковому носії. Містить емблему торгової марки, вказівку на вид (марку) Палива та номінал. На талон нанесено штрих-код, голографічне зображення та інші ступені захисту, в тому числі строк дії талону. Талон є товарно-розпорядчим документом на Паливо, на підставі якого здійснюється відпуск Палива на АЗС. Талон на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом;
- пункт 4.2.: Відпуск Палива здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом. Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України. Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2008 року за № 805/15496, та Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04 червня 2007 року №271/121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04 липня 2007 року за №762/14029;
- пункт 6.1.: Передача Талонів та перехід права власності на відповідну кількість (обсяг) та асортимент Палива посвідчується підписаною Сторонами видатковою накладною. Передача Талонів Покупцеві здійснюється в момент підписання Сторонами видаткової накладної;
- пункт 6.2.: З моменту переходу до Покупця права власності на Паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, Пальне перебуває на АЗС;
- пункт 6.3.: Місце поставки Палива шляхом передачі талонів визначається у Специфікації, що є Додатком №1 до Договору, а безпосередня передача (відпуск) Палива через АЗС, що визначені у Додатку №2 до цього Договору. Обов`язок Постачальника фактичної передачі (відпуску) Палива вважається виконаним з монету передачі (відпуску) такого Палива на АЗС, що підтверджується касовим (фіскальним) чеком. Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та відпустити у роздріб (передати) визначену (зазначену) на талону кількість (обсяг) та асортимент Палива за першою вимогою Покупця по факту пред`явлення ним талону на відповідній АЗС згідно з умовами цього Договору за наявності технічної можливості на АЗС;
- пункт 6.4.: Оператор АЗС Постачальника після завершення відпуску Палива Покупцю (уповноваженому представнику) зобов`язаний видати касовий (фіскальний) чек, в якому зазначаються дата, місце, час обслуговування, марка та кількість (обсяг) відпущеного Палива;
- пункт 6.5.: Строк дії Талонів на видачу палива визначено у Специфікації (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього Договору. У разі закінчення строку дії талонів на видачу палива, Постачальник має можливість провести їх обмін на талони з діючим строком або повернута сплачені кошти;
- пункт 8.4.: За порушення строків поставки Палива або недопоставку Палива Постачальник має право сплатити Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Палива, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Палива понад тридцять днів Постачальник додатково має право сплатити штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Палива, поставку якого прострочено;
- пункт 13.1.: Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення печатками Сторін (за наявності) та діє до дати, зазначеної у Специфікації. Припинення дії Договору чи його розірвання не звільняє будь-яку із Сторін від обов`язку виконати свої зобов`язання за Договором, які виникли до такого припинення (розірвання) на підставі належно виконаного іншою Стороною свого зобов`язання за Договором.
Між Виконавчим комітетом та Товариством було підписано та скріплено печатками Специфікацію (Додаток №1 до Договору), за умовами якої останнє зобов`язалося передати Позивачу товар на загальну суму 105 084,00 грн (разом із ПДВ): 2100 л дизельного палива, по ціні 41,70 грн (без ПДВ) за 1 л.
Оплата Палива здійснюється впродовж 7 (семи) календарних днів з дати поставки (передачі) Палива та підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної (пункт 2 Специфікації).
Строк поставки талонів Постачальником становить 6 календарних днів з моменту підписання цього Договору (пункт 4 Специфікації).
Строк дії талонів становить 12 місяців, але в будь-якому випадку не менше ніж строк дії цього Договору (пункт 6 Специфікації).
Договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання Сторонами та діє до 31.12.2024 (пункт 7 Специфікації).
22.11.2024 між Виконавчим комітетом та Товариством було підписано та скріплено печатками Видаткову накладну №2038 від 21.11.2024, згідно з якою Товариством передано Виконавчому комітету товар загальною вартістю 105 084,00 грн (разом із ПДВ): 2100 л дизельного палива, по ціні 50,04 грн (разом із ПДВ) за 1 л.
Вартість вказаного товару була повністю сплачена Виконавчим комітетом, що підтверджується платіжними інструкціями: №11 від 22.11.2024 на суму 67 554,00 грн, №30 від 22.11.2024 на суму 20 016,00 грн, №350 від 22.11.2024 на суму 17 514,00 грн.
За твердженнями Виконавчого комітету, із березня 2025 року на АЗС перестали передавати паливо по вищевказаним талонам, про що було складено відповідні акти від 05.03.2025 та від 10.03.2025.
Також Виконавчий комітет звернувся до Товариства з листом №02.1-36/1/163 від 13.03.2025, в якому повідомлено, що з 01.03.2025 призупинено відвантаження пального у зв`язку з відсутністю палива на АЗС. З огляду на зазначене, Виконавчий комітет просив отоварити талони 1815 л дизельного палива.
Однак зазначена вимога буда залишена без відповіді та задоволення.
У зв`язку з непереданням Товариством товару у повному обсязі, Виконавчий комітет звернувся з даним позовом до суду.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідності до статті 509 ЦК України та статті 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За приписами частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Аналогічне положення мітиться в частині 1 статті 526 ЦК України.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання договору №155 від 20.11.2024, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є договором поставки, за яким, відповідно до статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічні положення містяться також і в статті 265 ГК України.
Отже, укладення Виконавчим комітетом та Товариством Договору №155 від 20.11.2024 було спрямоване на передання останнім товару у повному обсязі та одночасного обов`язку позивача по здійсненню його оплати.
Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За статтею 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.
Відповідно до частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Як було раніше зазначено, згідно з пунктом 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця нафтопродукти, визначені Сторонами в Специфікації, що є Додатком №1 до Договору (далі – Паливо), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Паливо в порядку та на умовах Договору. Найменування Палива, асортимент, кількість, ціна, тощо, наведені в Специфікації, що є Додатком №1 до Договору (далі – Специфікація).
Пунктом 1.7. Договору передбачено, що передача Талонів та перехід права власності на відповідну кількість (обсяг) та асортимент Палива посвідчується підписаною Сторонами видатковою накладною. Передача Талонів Покупцеві здійснюється в момент підписання Сторонами видаткової накладної.
З моменту переходу до Покупця права власності на Паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, Пальне перебуває на АЗС (пункт 6.2. Договору).
За змістом пункту 6.3. Договору обов`язок Постачальника фактичної передачі (відпуску) Палива вважається виконаним з монету передачі (відпуску) такого Палива на АЗС, що підтверджується касовим (фіскальним) чеком. Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та відпустити у роздріб (передати) визначену (зазначену) на талону кількість (обсяг) та асортимент Палива за першою вимогою Покупця по факту пред`явлення ним талону на відповідній АЗС згідно з умовами цього Договору за наявності технічної можливості на АЗС.
Як було раніше встановлено судом, 22.11.2024 між Товариством та Виконавчим комітетом було підписано та скріплено печатками Видаткову накладну №2038 від 21.11.2024 щодо поставки Товару – 2 100 л дизельного палива, на суму 105 084,00 грн (разом із ПДВ).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З наведеного вище вбачається, що норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Вказані норми передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати певні реквізити.
У той же час, визначальною ознакою господарської операції є те, що за наслідком її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже окрім обставин оформлення первинних документів, значення має наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, тощо).
У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару/виконання роботи, сторони не позбавлені можливості доводити дану обставину іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару/виконання роботи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19, від 03.02.2020 у справі №909/1073/17.
У постанові від 05.12.2018 у справі №915/878/16 Верховний Суд зауважив про те, що для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, судам необхідно врахувувати, що фактичне здійснення господарської операції повинно підтверджуватися, в тому числі, і реальним джерелом походження товару (його виробництва, попередньої купівлі тощо) в обсязі, зазначеному у первинному документі. Разом з тим судами попередніх інстанцій для з`ясування реальності господарської операції не встановлювалося чи має місце відображення операції з отримання товару у податковій звітності.
У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до пункту 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Крім цього, за умовами пункту 2 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155 талон – спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Виходячи із фактичних обставин справи та вищезазначених положень умов Договору, суд дійшов висновку про те, що за Видатковою накладною №2038 від 21.11.2024 було передано Виконавчому комітету лише паливні талони (бланки-дозволи), які є довірчими документами, що надають їх власнику право на отримання паливно-мастильних матеріалів у місці поставки товару (на АЗС), оскільки відвантаження та перехід права власності на товар відбувається саме у момент фактичного відпуску на АЗС, тобто після заправлення транспортних засобів Позивача.
Судом встановлено, що матеріали справи містять 89 невикористаних (неотоварених) талонів (бланків-дозволів) номіналом 15 л (1 335 л) та 24 невикористаних (неотоварених) талонів (бланків-дозволів) номіналом 20 л (480 л).
Інших доказів, зокрема касових (фіскальних) чеків, чи інших розрахункових документів, які підтверджують отримання вказаної кількості товару, матеріали справи не містять та не були надані Відповідачем.
Таким чином, Товариством не було передано Виконавчому комітету 1 815 л дизельного палива загальною вартістю 90 822,60 грн (1 335 л + 480 л) х 41,70 грн х 1,2 (ПДВ).
Вирішуючи спір у даній справі щодо повернення сплаченої за товар грошової суми (вартості невикористаних паливних карток/талонів), суд зазначає наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата – це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17 та підтриманий у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).
Як встановлено судом, вартість обумовленого Договором товару була повністю сплачена Позивачем, що підтверджується платіжними інструкціями: №11 від 22.11.2024 на суму 67 554,00 грн, №30 від 22.11.2024 на суму 20 016,00 грн, №350 від 22.11.2024 на суму 17 514,00 грн.
Отже, сплачені грошові кошти за видатковою накладною №2038 від 21.11.2024, є попередньою оплатою.
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 670 ЦК України встановлено якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 ЦК України).
Зі змісту частини 2 статі 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. І вразі настання такої умови покупець може діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. А тому волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 07.02.2018 у справі №910/5444/17, від 27.11.2019 у справі №924/277/19, від 09.03.2023 у справі №910/5041/22, від 15.02.2024 у справі №910/3611/23, від 09.04.2024 у справі №909/335/23, від 14.05.2024 у справі №916/1164/23, від 16.07.2024 у справі №910/3574/23).
Суд також зазначає, що можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а тому суд не може замість останнього вирішувати питання щодо доцільності чи недоцільності обрання ним одного з двох варіантів поведінки, передбачених частиною другою статті 693 ЦК України та, у зв`язку з цим, відмовляти в позові.
Принцип диспозитивності господарського судочинства (стаття 14 ГПК України) не надає права суду втручатися в розпорядження учасником справи своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Подібні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16.07.2024 у справі № 910/3574/23.
Як було раніше зазначено судом, талон є товарно-розпорядчим документом на Паливо, на підставі якого здійснюється відпуск Палива на АЗС. Талон на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом. Талон – спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Відповідно до пункту 6.5. Договору строк дії Талонів на видачу палива визначено у Специфікації (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього Договору. У разі закінчення строку дії талонів на видачу палива, Постачальник має можливість провести їх обмін на талони з діючим строком або повернута сплачені кошти.
Строк дії талонів становить 12 місяців, але в будь-якому випадку не менше ніж строк дії цього Договору (пункт 6 Специфікації).
Виходячи з вказаних положень Договору, Виконавчий комітет має право на отримання Товару (пального) на АЗС до закінчення терміну дії бланку-дозволу.
Зі змісту невикористаних бланків-дозволів, копії яких містяться у матеріалах даної справи, вбачається, що в них не зазначено терміну їх дії.
Оскільки бланки-дозволи були отримані 22.11.2024 за видатковою накладною №2038 від 21.11.2024 і матеріали справи не місять доказів звернення Виконавчого комітету до Товариства із зверненням про продовження терміну їх дії, суд дійшов до висновку про те, що на момент звернення до суду з позовом термін дії невикористаних бланків-дозволів сплив.
Однак, суд зауважує, що предметом Договору є передача саме пального (дизельного палива), а не бланків-дозволів. Бланк-дозвіл – це лише товаро-розпорядчий документ, який підтверджує право на отримання товару.
Закінчення терміну дії бланків-дозволів унеможливлює для позивача фактичне отримання такого товару у повному обсязі та, як наслідок, порушує майнові права та інтереси позивача. Тобто порушене право позивача полягає у позбавленні позивача можливості реалізувати право на отримання свого уже оплаченого товару за договором у повному обсязі та у порушенні права власності на майно (товар).
Отже, заявлені позовні вимоги направлені саме на захист порушених майнових прав та інтересів позивача на товар, право власності на який належить останньому.
Таким чином, незважаючи на закінчення терміну дії бланків-дозволів, Виконавчий комітет має право на отримання всієї кількості товару.
Однак Товариством не було передано Виконавчому комітету 1 815 л дизельного палива загальною вартістю 90 822,60 грн. Доказів протилежного матеріали справи не містять та не було надано Відповідачем.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи інших доказів поставки решти товару, вартість якого була повністю сплачена Позивачем, позовна вимога про повернення суми попередньої оплати у розмірі 90 822,60 грн (1 335 л + 480 л) х 41,70 грн х 1,2 (ПДВ) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Також, у зв`язку із неповерненням суми попередньої оплати Позивачем на підставі статті 625 ЦК України заявлено до стягнення 8 600,16 грн інфляційних втрат та 3 068,06 грн 3% річних, нарахованих у період з 01.03.2025 по 15.04.2026 на суму попередньої оплати у розмірі 90822,60 грн 
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.
За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3% річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження №12-79гс19).
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).
При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.
З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.
Отже, Відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку Позивач зажадав повернути на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.
Таким чином, у Відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути Позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України, частини 1 статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.
Такі ж висновки зробила Велика Палата Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.
Оскільки бланки-дозволи були отримані 22.11.2024 за видатковою накладною №2038 від 21.11.2024, тому у відповідності до положень статей 253, 254 ЦК України товар (паливо) мав бути переданий не пізніше 23.11.2025. Відтак першим днем прострочення з поставки товару вважається 24.11.2025.
Таки чином, за розрахунком суду, обґрунтований розмір інфляційних втрат становить 3308,57 грн, а 3% річних – 1 067,48 грн, нарахованих у період з 24.11.2025 по 15.04.2026 на суму попередньої оплати у розмірі 90822,60 грн.
Крім цього, у зв`язку із несвоєчасною поставкою Товару Виконавчим комітетом заявлено до стягнення 14 163,35 грн пені, нарахованої за період з 01.03.2025 по 31.08.2025 на вартість непоставленого товару у розмірі 90822,60 грн, а також 6 357,58 грн штрафу – 7% від вартості непоставленого товару.
Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня.
Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).
Відповідно до пункту 8.4. Договору за порушення строків поставки Палива або недопоставку Палива Постачальник має право сплатити Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Палива, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки Палива понад тридцять днів Постачальник додатково має право сплатити штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Палива, поставку якого прострочено.
Позивачем вказується, що з 01.03.2025 призупинено відвантаження пального у зв`язку з відсутністю палива на АЗС. Доказів відновлення відвантаження палива матеріали справи не містять.
Водночас, як було раніше зазначено судом, за положеннями частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
З огляну на зазначене, характер правових відносин поставки виключає одночасне існування у постачальника обов`язків поставити товар та повернути попередню оплату. У цьому випадку наявність одного зобов`язання одночасно виключає наявність іншого (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.05.2024 у cправі №910/7012/23).
Таким чином, враховуючи ту обставину, що кінцевим терміном поставки всієї кількості товару було 23.11.2025, а також обрання Позивачем варіанту поведінки, як повернення суми попередньої оплати за товар, суд дійшов до висновку про припинення у Відповідача обов`язку щодо передання товару та, як наслідок, відсутності підстав для нарахування пені, нарахованої у період з 01.03.2025 по 31.08.2025 на вартість непоставленого товару, а також штрафу.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).
Отже, позов Виконавчого комітету підлягає частковому задоволенню.
Судовий збір згідно статті 129 ГПК України та з урахуванням положень частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Консультпан" (03146, місто Київ, вулиця Юри Гната, будинок 20; ідентифікаційний код: 45067285) на користь Виконавчого комітету Котелевської селищної ради (38600, Полтавська область, Полтавський район, селище Котельва, вулиця Полтавський шлях, будинок 221; ідентифікаційний код: 04383802) 90 822 (дев`яносто тисяч вісімсот двадцять дві) грн 60 коп. попередньої оплати, 1067 (одну тисячу шістдесят сім) грн 48 коп. 3% річних, 3 308 (три тисячі триста вісім) грн 57 коп. інфляційних втрат та 2 060 (дві тисячі шістдесят) грн 43 коп. судового збору.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя | Сергій МУДРИЙ