П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/5746/26
Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Терлецького Д.С., суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
Рух справи
02.03.2026 р. ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати;
зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 13.04.2016р. по 20.02.2026р. (день її фактичної виплати), - відповідно до Закону України від 19.10.2000р. №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44.
На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Протягом періоду з 13.04.2016р. по 29.01.2020р. відповідач усупереч вимогам законодавства не нараховував і не виплачував індексацію грошового забезпечення у належному розмірі. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2025р. у справі №420/25355/25, відповідач 20.02.2026р. виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 13.04.2016р. по 29.01.2020р.
Проте вказана сума мала бути виплачена до звільнення (виключення зі списків особового складу) позивача. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, оскільки відповідач зобов`язаний, на його переконання, виплатити компенсацію втрати частини доходів, пов`язаних з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) заперечував проти задоволення позову та зазначив, що визначальним є встановлення моменту часу, коли у боржника виник обов`язок виплатити кошти та дата виплати. Відповідно до обставин цієї справи рішення у справі №420/25355/25 набрало законної сили 22.01.2026 р., та було виконано вчасно протягом одного місяця.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 16.06.2026р. позов задовольнив.
Визнав протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 20.02.2026р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2025р. по справі №420/25355/25.
Зобов`язав НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 20.02.2026р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2025р. у справі №420/25355/25, з одночасною компенсацією утриманих сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримаються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. №44.
НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) не погодився з рішенням суду першої інстанції й звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення від 16.06.2026р. та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
П`ятий апеляційний адміністративний суд відкрив апеляційне провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження ухвалами від 03.07.2026 р.

Обставини справи 
ОСОБА_1 проходив службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 .
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 22.10.2025р., яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2026р. у справі №420/25355/25, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 13.04.2016р. по 28.02.2018р. включно відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 із застосуванням січня 2008р., як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 13.04.2016р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням січня 2008р., як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, із врахуванням раніше виплачених сум.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018р. по 29.01.2020р. включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 4 361,97 грн щомісячно за період з 01.03.2018р. по 29.01.2020р. включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 із врахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
20.02.2026р. на картковий рахунок позивача було зараховано індексацію грошового забезпечення, сплачену відповідачем на виконання судового рішення у справі №420/25355/25у сумі 166 023,96 грн (а.с.14).
Вважаючи свої порушеними права, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Оцінка суду першої інстанції
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов таких висновків.
Позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. (моменту порушення строку виплати індексації грошового забезпечення, що встановлено судовим рішенням у справі №420/25355/25) по 20.02.2026р. (дата фактичної виплати заборгованості з індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №420/25355/25)
Виплата компенсації втрати частини доходів проводиться незалежно від порядку і підстав їх (доходів) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені. Оскільки індексація виплачена у лютому 2026р., бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації є протиправною, а відповідач зобов`язаний її нарахувати та виплатити.
Грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. 
Вимоги позивача в частині компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з компенсації втрати частини доходів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) наведені такі доводи. 
Відсутні належні правові та фактичні підстави для стягнення компенсації втрати частини доходів, оскільки відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 - компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 р. 
НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2026р. у справі №420/25355/25, 20.02.2026р. виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення.
Суд першої інстанції всупереч частині п`ятій статті 242 КАС України не ураховував правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені у постановах від 03.12.2025р. у справі №520/25464/23, а також від 15.05.2025р. №440/2166/23.
Компенсація втрати частини доходів не є ані грошовим забезпеченням, ані іншою виплатою, право на яку військовослужбовці набувають у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Отже, така компенсація відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримаються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. №44, не підлягає компенсації. 

Позиція інших учасників справи на заявлену апеляційну скаргу
Позивач, належно повідомлений про апеляційний розгляд цієї справи, не скористався правом на подання відзиву.

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000р. №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон № 2050-III).
Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2050-III під доходами у Законі № 2050-III слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, включно з сумою індексації грошових доходів громадян.
Сума компенсації відповідно до статті 3 Закону № 2050-III обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Кабінет Міністрів України постановою від 21.02.2001р. №159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі – Порядок №159). 
Аналіз нормативного регулювання, закріпленого в Порядку № 159, свідчить про його змістову узгодженість із приписами Закону № 2050-III.
Так, зокрема, згідно із пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.
Суд у складі колегії суддів зазначає, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (безвідносно до вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Згідно з усталеним у правозастосовній практиці Верховного Суду підходом право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (постанови від 27.04.2020р. у справі №803/1314/17, від 29.10.2020р. у справі №280/729/19, від 29.04.2021р. у справі №240/6583/20, від 29.03.2023р. у справі №120/9475/21-а, від 20.12.2024р. у справі №440/6875/24, від 03.04.2025р. у справі №420/1581/24 тощо).
Згідно з матеріалами справи нараховане грошове забезпечення на виконання рішення суду перераховане позивачу 20.02.2026р. у сумі 166 023,96 (а.с.14).
Верховний Суд у постановах від 19.05.2022р. у справі №200/3859/21, від 24.01.2023р. у справі №200/10176/19-а дійшов висновку, за яким основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Також Верховний Суд у постанові від 24.01.2025р. у справі №380/1607/24 дійшов висновку, за яким право на компенсацію втрати частини доходу в особи пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Компенсація, передбачена Законом № 2050-ІІІ і Порядком №159, виплачується саме у разі порушення строків виплати доходу, а не у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі судового рішення, несвоєчасного виконання рішення суду тощо. 
З цієї причини Верховний Суд не погодився із позицією суду апеляційної інстанції, що відповідач порушив строки виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 21.06.2018р. й що саме з цієї дати останній має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації, ураховуючи, що моментом неправомірної невиплати відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення, що встановлено судовими рішеннями в іншій справі, є саме 01.01.2016 р. (пункт 74 постанови від 24.01.2025р. у справі №380/1607/24).
Ураховуючи наведені висновки Верховного Суду, суд у складі колегії суддів вважає, що право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати грошового забезпечення, відповідно до постанови П`ятого адміністративного апеляційного суду 22.01.2026р. у справі №420/25355/25, у позивача виникло 13.04.2016р. Відповідно, доводи й міркування щодо цього питання, викладені в апеляційній скарзі військової частини НОМЕР_1 , засвідчують помилкове тлумачення норм матеріального права.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.12.2025р. у справі №520/25464/23, а також від 15.05.2025р. №440/2166/23.
Зважаючи на це, суд у складі колегії суддів зазначає, що ці висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у вказаних справах спори стосувалися компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Суд у складі колегії суддів вказує, що застосуванню у цій справі безумовно підлягають Закон №2050-ХІІ і Порядок №159, які не містять приписів стосовно того, що така компенсація повинна бути виплачена протягом місяця з дня набрання чинності рішенням суду. Натомість згідно з Законом №2050-ХІІ і Порядком №159 компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.
Щодо посилання скаржника на вирішення у певний спосіб Одеським окружним адміністративним судом та П`ятим апеляційним адміністративним судом спорів у справах, про які вказано в апеляційні скарзі, суд у складі колегії суддів зазначає таке.
Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оцінка рішення та ухвал, постановлених Одеським окружним адміністративним судом та П`ятим апеляційним адміністративним судом у справах, які набрали законної сили, в межах цієї справи є несумісним із принципом остаточності судового рішення (частина перша статті 129-1 Конституції України).
Щодо права позивача на отримання компенсації сум податку з доходів фізичних осіб при виплаті компенсації втрати частини грошових доходів відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. №44.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) визначає Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. №44 (далі – Порядок № 44).
Грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби (абзац перший пункту 2 Порядку № 44).
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (пункт 3 Порядку № 44).
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення (пункт 4 Порядку № 44).
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (пункт 5 Порядку № 44).
Згідно з пунктом 168.5. статті 168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Отже, законодавець чітко визначив, що обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо виплати компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. 
Суд у складі колегії суддів за результатами аналізу наведених нормативних приписів зазначає, що Порядок № 44 унеможливлює виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 
З огляду на зазначене колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, за яким скаржник зобов`язаний виплатити позивачеві грошову компенсацію в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб на суму, що має бути виплачена разом із компенсацією втрати частини грошових доходів, оскільки компенсація втрати частини грошових доходів не є частиною грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, на які мають право військовослужбовці у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Здійснивши в межах, визначених статтею 308 КАС України, апеляційний перегляд цієї справи, суд у складі колегії суддів вказує, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Суд у складі колегії суддів вважає за підставне скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо компенсації утриманих сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
З огляду на те, що суд першої інстанції правомірно відніс цю справу до категорії незначної складності та розглядав її за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, визначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково .
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2026р. у справі №420/5746/26 скасувати у частині, якою задоволені позовні вимоги щодо одночасної компенсації утриманих сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44.
Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог щодо одночасної компенсації утриманих сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44. 
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2026р. у справі №420/5746/26 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.С. Терлецький

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.О. Димерлій