Справа № 387/884/26 
Номер провадження по справі 3/387/261/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2026 року селище Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер  І. П. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 2 (селище Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області відносно
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянки України, не працює, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 184 КпАП України,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 23 травня 2026 року о 15 годині 55 хвилин неналежно виконував передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язки щодо виховання та належного нагляду за своїм неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме дозволив останньому керувати автомобілем марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи він повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Поштове відправлення повернулося до суду без вручення з відміткою відділення поштового зв`язку «Адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, інформація про дату, час та місце судового розгляду була оприлюднена на офіційному веб-сайті суду.
При цьому, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 487445 від 23 травня 2026 року, ОСОБА_1 був повідомлений працівниками поліції про необхідність явки до суду та про розгляд справи.
Відповідно до статті 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, бути присутньою при розгляді справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися правовою допомогою.
Водночас положення КпАП України не передбачають безумовної необхідності відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за умови її належного повідомлення про місце, дату і час розгляду справи та відсутності відомостей про поважність причин неявки.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що учасник судового провадження повинен вживати заходів для отримання інформації про відомий йому судовий процес та не може пасивно очікувати повідомлення суду про подальший рух справи, якщо йому відомо про провадження.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 був обізнаний про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також про необхідність розгляду справи судом, не повідомив суд про причини своєї неявки, не подав заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.
Судом досліджено матеріали справи та надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Відповідно до частин першої та другої статті 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з частиною першою статті 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає, зокрема, на права і свободи громадян та за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 245 КпАП України завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
За змістом статті 251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до статті 280 КпАП України при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 184 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Права та обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені, зокрема, статтею 150 Сімейного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, тощо.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 487445 від 23 травня 2026 року, 23 травня 2026 року о 15 годині 55 хвилин ОСОБА_1 , неналежно виконуючи батьківські обов`язки щодо виховання та забезпечення безпеки свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозволив останньому керувати автомобілем марки ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Зазначені обставини підтверджуються не лише протоколом про адміністративне правопорушення, а й іншими доказами, дослідженими судом, а саме: копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 7246110 від 23 травня 2026 року, рапортами працівників поліції від 24 травня 2026 року, відеозаписами, що містяться на DVD-дисках, а також копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 30 липня 2012 року.
Сукупність наведених доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи батьком малолітньої дитини, допустив її до керування транспортним засобом, хоча за віком дитина не могла мати відповідного права на керування транспортним засобом.
Суд звертає увагу, що обов`язок батьків щодо виховання дитини включає не лише забезпечення її матеріальних потреб, а й належний контроль за поведінкою дитини, турботу про її життя та здоров`я, створення безпечних умов її розвитку, а також недопущення дій, які можуть створити загрозу для самої дитини чи інших учасників дорожнього руху.
Таким чином, дозвіл батьком неповнолітньому сину керувати транспортним засобом за встановлених судом обставин свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 покладених на нього законодавством батьківських обов`язків щодо виховання, забезпечення належної поведінки та безпеки дитини.
При цьому суд враховує, що для відповідальності за частиною першою статті 184 КпАП України необхідним є встановлення саме ухилення від виконання батьківських обов`язків, а не будь-якого окремого факту неналежної поведінки батька. У цьому випадку таке ухилення полягає у свідомому допущенні неповнолітнього сина до керування транспортним засобом, що свідчить про неналежне виконання батьком обов`язку щодо забезпечення безпеки та належного виховання дитини.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КпАП України.
Відтак суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КпАП України, доведена належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності узгоджуються між собою.
Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за частиною першою статті 184 КпАП України як ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання неповнолітньої дитини.
При визначенні виду та міри адміністративного стягнення суд відповідно до статті 33 КпАП України враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.
З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, відсутності встановлених обставин, що обтяжують відповідальність, суд вважає достатнім та необхідним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді попередження, що відповідатиме меті адміністративної відповідальності та принципам індивідуалізації стягнення.
Відповідно до статті 40-1 КпАП України судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі, встановленому законом.
На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 40-1, 184, 245, 251, 252, 268, 280, 283, 284, 287, 294 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КпАП України, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді попередження.
Стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок за розгляд справи про адміністративне правопорушення: (отримувач коштів: ГУК у місті Києві/місто Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).
Строк пред`явлення постанови до виконання до 10.11.2026.
Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області.

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області        І.  П.  Майстер