Справа № 372/3023/26 
Провадження 2-2322/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2026 року        Обухівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Проць Т.В.
при секретарі Ковтун А.М. 
за участю позивача ОСОБА_1 
представника позивача Воропая Р.М.
представника відповідача Радченко І.О.
третьої особи ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козинської селищної ради про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:
У травні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козинської селищної ради про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що 27.01.2026 року близько 06 год. 35 хв. у місті Обухів Київської області по вул. Київській, поруч із будинком № 117Є сталася дорожньо-транспортна пригода за участю спеціалізованого автобуса для перевезення дітей марки ATAMAN D-093S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Унаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди загинув ОСОБА_3 , який є батьком позивача. За фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12026110000000087 від 27.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Київській області від 27.03.2026 року кримінальне провадження № 12026110000000087 було закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Зауважила, що закриття кримінального провадження не усуває цивільно-правових наслідків дорожньо-транспортної пригоди, не позбавляє потерпілу особу права на відшкодування моральної шкоди та не звільняє належного володільця джерела підвищеної небезпеки і роботодавця водія від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. До направлення досудової вимоги до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козинської селищної ради позивач самостійно звернулася до ПрАТ «НАСК «ОРАНТА» як страховика цивільно-правової відповідальності за полісом № 228362130 щодо забезпеченого транспортного засобу - автобуса ATAMAN D-093S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 . За результатами розгляду звернення позивача страховиком було здійснено страхову виплату у загальному розмірі 121 147,50 грн. Зазначена сума включала страхове відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на поховання батька позивача, а також страхову виплату у зв`язку зі смертю потерпілого в межах передбаченого законом розміру - 25 мінімальних заробітних плат, яка була розподілена між позивачем та її братом у рівних частинах. Разом з тим, отримана страхова виплата не охоплює повного обсягу моральної шкоди, завданої позивачу смертю її батька. У зв`язку з цим, позивач звернулася до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козинської селищної ради з вимогою про добровільне відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн., однак Відділ обмежився посиланням на наявність договору страхування та відмовився здійснити виплату коштів.
Ухвалою судді від 25 травня 2026 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.
04 червня 2026 року представник відповідача - Радченко І.О. сформувала та надіслала засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому вказала, що дійсно 27 січня 2026 року приблизно о 06 год. 35 хв. у місті Обухів Київської області, по вул. Київській, поруч із будинком № 1176, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю спеціалізованого автобуса для перевезення дітей марки АTAMAN D-09352, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Унаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди загинув ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком позивача ОСОБА_1 . 29 січня 2026 року Відділом освіти, культури, молоді та спорту Козинської селищної ради надіслано до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок якої загинув ОСОБА_3 . Страховиком було здійснено страхову виплату у загальному розмірі 121 147,50 грн. При цьому, в постанові, яка наявна в матеріалах справи, зазначено, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-26/8571-IT від 05.03.2026 у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася водій автобуса марки «АTAMAN D-09382» н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_2 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2. та п. 12.3. Правил дорожнього руху. У цій дорожньо-транспортній ситуації водій автобуса марки «ATAMAN D-09352» н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_3 , шляхом застосування гальмування у момент виникнення небезпеки для руху. У діях водія автобуса марки «ATAMAN D-09382» н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , невідповідностей у виконанні вимог п. 12.2. та п. 12.3. Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. Враховуючи відсутність протиправності діяння ОСОБА_2 та його вини і умислу, наявність доведеної вини потерпілого ОСОБА_3 та непереборної сили позовна заява не підлягає задоволенню, тому Відділ освіти, культури, молоді та спорту Козинської селищної ради просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 29 липня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові.
Представник відповідача щодо задоволення позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позов.
Третя особа ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову.
Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, встановив наступні обставини. 
27.01.2026 року близько 06 год. 35 хв. у місті Обухів Київської області по вул. Київській, поруч із будинком № 117Є сталася дорожньо-транспортна пригода за участю спеціалізованого автобуса для перевезення дітей марки ATAMAN D-093S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .
Унаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди загинув батько позивача - ОСОБА_3 , 1958 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та довідкою про причину смерті.
За фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12026110000000087 від 27.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке було закрито постановою слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Київській області від 27.03.2026 року, у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-26/8571-IT від 05.03.2026 у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася водій автобуса марки «АTAMAN D-09382» н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_2 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2. та п. 12.3. Правил дорожнього руху. У цій дорожньо-транспортній ситуації водій автобуса марки «ATAMAN D-09352» н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_3 , шляхом застосування гальмування у момент виникнення небезпеки для руху. У діях водія автобуса марки «ATAMAN D-09382» н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , невідповідностей у виконанні вимог п. 12.2. та п. 12.3. Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається.
При цьому відповідність дій учасника дорожнього руху водія спеціалізованого автобуса для перевезення дітей АТАМАN D-09382 н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 , під час досудового розслідування досліджено та встановлено, що останній не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. У зв`язку з чим, встановлена відсутність в діянні водія ОСОБА_2 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказане підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 27 березня 2026 року.
Згідно інформації Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козинської селищної ради за вих. № 203 від 29.04.2026 року, ОСОБА_2 на час події працював у Відділі на посаді водія автотранспортних засобів господарчої групи.
ОСОБА_2 прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів господарчої групи на підставі наказу Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козинської селищної ради № 23-о від 03.04.2023 року. Наказом № 163/1 від 13.12.2023 року за ним закріплено шкільний автобус марки ATAMAN D-093S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Отже, на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем та керував транспортним засобом, який використовувався відповідачем для виконання його функцій, пов`язаних з організацією перевезення дітей.
Під час розгляду справи судом також встановлено, що 08.04.2025 року між Відділом та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс № 228362130.
З листа ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 29.05.2026 року убачається, що по страховій справі № 26-33-4421 страхова компанія 02.04.2026 рокуиздійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 121 197,50 грн. (108 087,50 грн. (8 647 грн.*25/2) моральна шкода + 13 110 грн. (витрати на поховання та пам`ятник) на рахунок доньки загиблого та 108 087,50 грн. (8 647 грн.*25/2) моральну шкоду на рахунок сина загиблого.
30.04.2026 року представник позивача - адвокат Воропай Р.М. направив Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козинської селищної ради досудову вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Положеннями ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частиною 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).
Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.
У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.
Непереборна сила це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 та від 06 липня 2022 року у справі №442/3107/21.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу. Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №445/370/19.
Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.
Положення ст. 1193 ЦК України є загальною нормою права, а ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом, і вимоги саме цього нормативного акту повинні бути застосовані до правовідносин, що склалися між сторонами у справі.
Судом встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки автобусом марки ATAMAN D-093S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому вина та протиправність дій водія ОСОБА_2 відсутня, адже він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода навіть своєчасним застосуванням заходів екстреного гальмування.
З постанови про закриття кримінального провадження від 30.04.2024 також вбачається, що оцінка дій пішохода ОСОБА_3 не потребує спеціальних авто технічних знань та може бути здійснена органами слідства та суду самостійно, відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» ПДР України причі смерті потерпілого сприяла його власна груба необережність.
Однак, встановлені обставини смерті ОСОБА_3 не звільняють відповідача від цивільно-правової відповідальності, проте підлягають врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування, а саме зменшення розміру моральної шкоди.
Доводи представника відповідача щодо непереборної сили не заслуговують на увагу, адже під час розгляду справи судом не доведено обставин загибелі ОСОБА_3 внаслідок форс-мажорних обставин. З матеріалів справи встановлено, що шкоду пішоходу було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. 
За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, відсутність у водія ОСОБА_2 технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих обставинах. При цьому суд виходить із засад розумності, пропорційності та справедливості.
За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо розміру відшкодування моральної шкоди, а саме зменшення її розміру до 50 000 грн.
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, яка полягала у складенні шаблонної позовної заяв, значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді першої інстанції, в розмірі 5 000 грн. є завищеними.
Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір з 5 000 грн. до 2 500 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV, ст. ст. 11, 15, 16, 23, 263, 1167, 1168, 1172, 1187, 1194, 1200 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 71, 77, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Козинської селищної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю її батька ОСОБА_3 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в розмірі 50000 грн., 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 500 грн. сплаченого судового збору, а всього стягнути 53000 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 11 вересня 2026 року.

Суддя Т.В. Проць