КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2026 року справа №320/2335/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -  ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернулась ОСОБА_1 з позовом до Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати акт індивідуальної дії (рішення) відповідача від 05.09.2025 №6 про відкриття дисциплінарного провадження щодо позивача;
- визнати протиправним та скасувати акт індивідуальної дії (рішення) відповідача від 30.09.2025 №4 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення;
- зобов`язати Міністерство юстиції України виключити з Державного Реєстру атестованих судових експертів запис про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження згідно з актом індивідуальної дії (рішенням) відповідача від 30.09.2025 №3.
Третіми особами у позові вказано ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Міністерство юстиції України (ЄДРПОУ 00015622).
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що оскаржувані рішення відповідача від 05.09.2025 №6 про відкриття дисциплінарного провадження та від 30.09.2025 №4 про притягнення її до відповідальності є протиправними й підлягають скасуванню, зазначаючи, що рішення №6 є формальним, немотивованим та прийнятим без конкретизації ознак дисциплінарного проступку. Оскаржуючи рішення №4, позивач вказує на відсутність у її діях складу проступку та істотні процедурні порушення, зокрема: несвоєчасне повідомлення про відкриття провадження; використання недопустимого доказу - Довідки від 12.09.2025, яка всупереч закону оцінювала обґрунтованість її висновку; ігнорування наданих нею виправдувальних доказів; перевищення відповідачем меж дискреції через оцінку повноти дослідження та процесуальних прав експерта; безпідставні звинувачення в порушенні правил оформлення висновку та проставлення печаток; а також протиправну відмову в участі представнику заінтересованої особи. На переконання позивача, протиправне притягнення до відповідальності та оприлюднення відомостей про це в державному реєстрі завдає суттєвої шкоди її діловій репутації та професійній діяльності. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позову з дня отримання ухвали шляхом надання позовної заяви у паперовій формі із належним чином засвідченими доказами у паперовій формі; надання уточненої позовної заяви, в якій уточнити склад учасників справи (відповідачів) та пункт 4 прохальної частини позову, з урахуванням вказаних судом зауважень; надання доказів надсилання копії позовної заяви з додатками третій особі - ОСОБА_2 (або квитанцію про надсилання до електронного кабінету відповідача через підсистему "Електронний суд" або квитанцію про надсилання засобами поштового зв`язку позову з додатками у паперовій формі листом з описом вкладення); надання належних доказів направлення учасникам справи копії уточненої позовної заяви; надання копії усіх заповнених сторінок паспорта громадянина України – ОСОБА_1 .
12.03.2026 через підсистему "Електронний суд" позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог від 12.03.2026 разом із доказами направлення іншим учасникам справи, копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 у формі ID картки.
Так, у заяві про уточнення позовних вимог від 12.03.2026 ОСОБА_1  звертається до суду з позовом до Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, Міністерства юстиції України та просить суд:
- визнати протиправним та скасувати акт індивідуальної дії (рішення) Відповідача від 05.09.2025 №6 про відкриття дисциплінарного провадження щодо Позивача;
- визнати протиправним та скасувати акт індивідуальної дії (рішення) Відповідача від 30.09.2025 №4 про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення;
- зобов`язати Міністерство юстиції України виключити з Державного Реєстру атестованих судових експертів запис про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження згідно з актом індивідуальної дії (рішенням) Відповідача від 30.09.2025 №4;
- при вирішенні питання про відкриття провадження у справі залучити ОСОБА_2 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскаржувані рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України прийняті з істотними порушеннями норм матеріального й процесуального права, без належної мотивації та за відсутності в її діях складу дисциплінарного проступку. 
Позивач вказує, що рішення про відкриття дисциплінарного провадження від 05.09.2025 №6 є формальним та позбавленим конкретизації обставин можливого проступку. Крім того, відповідач порушив строк повідомлення про відкриття провадження, надіславши листа лише через 17 днів, що обмежило її право на підготовку захисту. 
Також позивач наголошує на протиправності рішення від 30.09.2025 №4 про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Позивач стверджує, що відповідач безпідставно використав недопустимий доказ - Довідку від 12.09.2025, яка всупереч законодавству містила оцінку повноти й об`єктивності її експертного висновку. При цьому комісія проігнорувала надані позивачем докази та заперечення, не відобразивши їх у рішенні, та перевищила межі своєї дискреції, оцінивши повноту дослідження всупереч прямій законодавчій забороні перевіряти обґрунтованість висновку експерта у дисциплінарній процедурі. 
Позивач додатково зауважує, що відповідач надав свавільне та несприятливе тлумачення вимог до оформлення висновку щодо проставлення печатки на додатках та опису матеріалів дослідження. На переконання позивача, оскаржувані акти порушують її право на ділову репутацію та професійну діяльність. Окремою підставою для визнання рішень протиправними є недопуск до засідання адвоката Лисенко І.К., яка діяла в інтересах ОСОБА_2 .. Така відмова безпосередньо порушила права останнього як заінтересованої особи, оскільки оцінка наданого ним висновку експерта має суттєве значення для доказування в кримінальному провадженні, що позбавило його гарантованого права на правову допомогу.
Також 12.03.2026 позивачем до канцелярії суду подано докази усунення недоліків, а саме: позовну заяву у паперовій формі сформовану в підсистемі "Електронний суд 08.12.2025" із належним чином засвідченими доказами у паперовій формі та доказами надсилання таких документів Міністерству юстиції України та представнику третьої особи Мирошниченка Олексія Миколайовича (квитанції про надсилання до електронного кабінету відповідача через підсистему "Електронний суд").
Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 04.03.2026 та усунення недоліків позовної заяви у повному обсязі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2026 відкрито провадження в адміністративній справі. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін - відмовлено. Ухвалено, що справа буде розглядатися одноособово суддею за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 .
22.04.2026 через підсистему "Електронний Суд" до суду надійшов спільний відзив на позовну заяву, в якому Міністерство юстиції України та Центральна експертно-кваліфікаційна комісія при Міністерстві юстиції України проти задоволення позовних вимог заперечують, вважаючи їх безпідставними та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні позивачем норм права.
В обґрунтування своєї позиції представник відповідачів зазначає, що ЦЕКК наділена законними повноваженнями щодо розгляду питань дисциплінарної відповідальності судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ. Процедура відкриття дисциплінарного провадження рішенням №6 від 05.09.2025 була розпочата на підставі звернення Головного слідчого управління Національної поліції України, яке відповідало встановленим вимогам Порядку №1224/5. Відповідачі наголошують, що стадія відкриття провадження не передбачає обов`язкового залучення чи завчасного повідомлення експерта та не створює для нього правових наслідків, а тому положення Закону України "Про адміністративну процедуру" на цьому етапі порушені не були. Усі процесуальні права позивача, зокрема щодо надання пояснень та участі у засіданні, були забезпечені безпосередньо під час розгляду справи по суті.
Щодо правомірності рішення №4 від 30.09.2025 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді попередження, відповідачі вказують на наявність у діях експерта складу дисциплінарного проступку. Зокрема, матеріалами справи підтверджується порушення позивачем вимог Інструкції №53/5: у вступній частині висновку не зазначено точну кількість аркушів у томах наданих матеріалів, додатки до висновку не завірено печаткою на кожній сторінці, а також фактично проведено дослідження та зроблено висновки щодо об`єктів, які не надавалися на експертизу (фінансової звітності та відсутніх регістрів бухгалтерського обліку ПАТ "УКРТАТНАФТА"). При цьому позивач не скористалася правом заявити клопотання про надання додаткових матеріалів. Відповідачі стверджують, що рішення №4 є належно вмотивованим, визначає характер допущених порушень та підстави застосування стягнення, а незгода позивача з його висновками не свідчить про його протиправність.
Відповідачі також зазначають, що залучена до матеріалів Довідка за результатами аналізу висновку є допустимим доказом, оскільки вона не є самостійним рішенням, не визначає наявності проступку та розглядалася комісією виключно у сукупності з іншими матеріалами дисциплінарної справи без оцінки доказової сили судової експертизи в кримінальному процесі. Окрім того, ЦЕКК правомірно відмовила у допуску до участі в засіданні адвокату Лисенко І.К., оскільки її довіритель ОСОБА_2 не є учасником дисциплінарних правовідносин, а рішення комісії приймається виключно щодо експерта та не впливає на права, обов`язки чи законні інтереси третіх осіб.
Відповідачі підкреслюють, що застосоване дисциплінарне стягнення у виді попередження є пропорційним і достатнім заходом впливу, а прийняття такого рішення належить до виключних дискреційних повноважень ЦЕКК, втручання суду в які є неприпустимим відповідно до практики Верховного Суду.
23.04.2026 через підсистему "Електронний Суд" до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, в яких ОСОБА_2 наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказуючи на відсутність у діях судового експерта складу дисциплінарного проступку та підтверджуючи відповідність проведеної судової експертизи вимогам чинного законодавства. Третя особа зазначає, що висновок експерта №1041/88801 від 30.05.2025 був виконаний на підставі звернення його захисника - адвоката Лисенко І.К. у межах кримінального провадження №42022000000000719 та наданий стороні обвинувачення як доказ сторони захисту в кримінальному провадженні №12025000000000412. Вказаний висновок є доказом, який спростовує наявність у діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення за частиною 5 статті 191 КК України та не підтверджує завдання ним інкримінованих збитків ПАТ "УКРТАТНАФТА". Спірні правовідносини між ПАТ "УКРТАТНАФТА" та ТОВ "РАГАРД", директором якого був ОСОБА_2 , мають триваючий господарський характер, що врегульований договорами поставки нафтопродуктів та підтверджується рішеннями господарських судів, а тому висновки слідства про заволодіння коштами є передчасними.
Мирошниченко О.М. наголошує на відсутності у заявника - старшого слідчого ГСУ НП України Лариси Бурмистрової законних повноважень на звернення зі скаргою до ЦЕКК. Відповідний висновок експерта долучений як доказ у кримінальному провадженні №12025000000000412, яке з 18.06.2025 вже перебуває на розгляді Вишгородського районного суду Київської області, а не в провадженні №42022000000000719, яке розслідує слідчий. Згідно з пунктом 4 Порядку №1224/5 та висновками Верховного Суду у постанові від 27.02.2025 у справі №120/3831/24, ініціювання дисциплінарного провадження особою, яка не є учасником справи або не має законних повноважень, порушує вимоги щодо допустимості скарги. Відповідні клопотання адвоката про витребування від слідчого документів на підтвердження повноважень були проігноровані відповідачем.
Окрім того, третя особа вказує на безпідставність рішення ЦЕКК №4/1 від 30.09.2025 про відмову в допуску адвоката Лисенко І.К. до участі в засіданні дисциплінарної палати. Всупереч вимогам Закону України "Про адміністративну процедуру", який не обмежує коло осіб, що володіють важливою для справи інформацією, адвокат мала право брати участь у засіданні, а її пояснення мали бути оцінені як доказ. За таких обставин третя особа вважає оскаржувані рішення ЦЕКК немотивованими, протиправними та такими, що порушують принципи обґрунтованості й добросовісності адміністративного органу.
27.04.2026 через підсистему "Електронний Суд" до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує на протиправність та необхідність скасування рішень Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України №6 від 05.09.2025 про відкриття дисциплінарного провадження та №4 від 30.09.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді попередження. Позивач наголошує, що оскаржувані рішення прийняті з істотними порушеннями вимог Закону України "Про адміністративну процедуру", Закону України "Про судову експертизу", відповідного Порядку №1224/5 та з перевищенням дискреційних повноважень.
Зокрема, рішення №6 від 05.09.2025 про відкриття дисциплінарного провадження позивач вважає немотивованим, оскільки воно не містить індивідуалізованих підстав та опису конкретних дій чи бездіяльності експерта, що мають ознаки проступку. Крім того, всупереч імперативним вимогам статей 12, 32, 49 Закону України "Про адміністративну процедуру", відповідачі несвоєчасно повідомили позивача про сам факт відкриття провадження, чим обмежили її право завчасно підготувати пояснення та докази.
Щодо рішення №4 від 30.09.2025 про притягнення до відповідальності, позивач зазначає, що воно ґрунтується на протиправній оцінці повноти, обґрунтованості та об`єктивності її висновку №1041/88801 від 30.05.2025, що заборонено абзацом 28 статті 14 Закону України "Про судову експертизу". Позивач заперечує висновки про порушення нею вимог Інструкції №53/5, оскільки у вступній частині висновку було детально зазначено відомості про надані томи та аркуші матеріалів, а обов`язкового проставлення печатки на кожній сторінці додатків чинне законодавство не вимагає. До того ж невикористання експертом свого права заявити клопотання про надання додаткових матеріалів було безпідставно розцінено комісією як обов`язок та дисциплінарний проступок.
Позивач також зауважує, що комісія використала як доказ Довідку ННЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" від 12.09.2025, яка всупереч пункту 16 Порядку №1224/5 вийшла за межі формального аналізу відповідності нормативним актам та містила змістовну оцінку дослідження. Окрім цього, ЦЕКК безпідставно не врахувала та не відобразила у рішенні надані позивачем релевантні докази аналогічної експертної практики інших установ, чим порушила статті 8 та 72 Закону України "Про адміністративну процедуру".
Позивач зазначає про протиправність відмови ЦЕКК у допуску до участі в засіданні адвоката Лисенко І.К. як представника третьої особи Мирошниченка О.М. Оскільки експертний висновок складався за зверненням адвоката в інтересах ОСОБА_2 для кримінального провадження, висновки дисциплінарного органу про його неповноту чи вихід експерта за межі кваліфікації безпосередньо впливають на процесуальні права цієї особи, що визначає її статус як заінтересованого учасника адміністративного провадження в розумінні статті 27 Закону України "Про адміністративну процедуру".
04.05.2026 через підсистему "Електронний Суд" до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив та пояснення третьої особи, в яких Міністерство юстиції України та Центральна експертно-кваліфікаційна комісія при Міністерстві юстиції України проти позову заперечують, вважають вимоги безпідставними та наполягають на законності оскаржуваних рішень. Відповідачі зазначають, що рішення №6 від 05.09.2025 є суто процедурним актом про відкриття провадження, який не встановлює вину експерта, а лише констатує наявність достатніх відомостей у зверненні слідчого органу про можливі порушення. Особливості спеціальної процедури щодо повідомлення позивача про засідання було дотримано, оскільки повідомлення направлено 22.09.2025 - більше ніж за п`ять робочих днів до засідання палати, що відбулося 30.09.2025. 
Щодо рішення №4 від 30.09.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відповідачі вказують, що воно є мотивованим і ґрунтується виключно на встановлених нормативних порушеннях при оформленні висновку №1041/88801 від 30.05.2025 та виході експерта за межі своєї кваліфікації. Зокрема, експертом у висновку не було конкретизовано види, назви та аркуші досліджених документів (обмежившись загальною вказівкою на томи), а також не всі сторінки додатків були засвідчені печаткою. Невикористання позивачем права на заявлення клопотання про витребування додаткових матеріалів оцінювалося ЦЕКК не як окремий проступок, а в контексті неналежного проведення дослідження за умов очевидної недостатності наявних документів для категоричних висновків. 
Відповідачі наголошують на допустимості використання Довідки ННЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" від 12.09.2025, оскільки такий аналіз висновку на відповідність нормативно-правовим актам прямо передбачений пунктом 16 Порядку №1224/5 та оцінювався Комісією в сукупності з іншими доказами. Також відповідачі вважають законною відмову у допуску адвоката Лисенко І.К. до участі в засіданні, оскільки адресатом дисциплінарного провадження є виключно судовий експерт, а можливий вплив рішення ЦЕКК на кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 є лише непрямим і гіпотетичним. Окрім того, звернення слідчого ОСОБА_3 було подано уповноваженою особою в межах пов`язаних кримінальних проваджень. Застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у виді попередження є пропорційним, оскільки є найменш суворим заходом впливу. 
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Приймаючи до уваги відсутність таких клопотань з боку учасників справи, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд 

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є судовим експертом із правом проведення економічних експертиз, що підтверджується свідоцтвом про присвоєння кваліфікації судового експерта №1082 від 31.01.2007 (т.1 а.с. 43).
У межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022000000000719, адвокат Лисенко Ірина Костянтинівна, яка діяла на підставі ордера в інтересах та для захисту прав ОСОБА_2 , звернулася до судового експерта Педь Ірини Валеріївни із відповідним письмовим зверненням про проведення судово-економічної експертизи. 
На підставі вказаного звернення судовим експертом Педь І.В. було проведено судово-економічну експертизу та за її результатами складено 30.05.2025 Висновок експерта №1041/88801 за результатами судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні №42022000000000719 від 16.06.2022 (т. 1 а.с. 44-77). 
Надалі, під час реалізації процесуальних прав сторони захисту в порядку статті 290 КПК України, захисник ОСОБА_2 - адвокат Лисенко І.К. передала копію Висновку експерта №1041/88801 від 30.05.2025 стороні обвинувачення як доказ матеріалів сторони захисту. Даний висновок був долучений як доказ до матеріалів іншого, виділеного в окреме провадження кримінального провадження №12025000000000412 від 28.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем в особливо великих розмірах), обвинувальний акт у якому з 18.06.2025 перебуває на розгляді Вишгородського районного суду Київської області.
12.08.2025 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітан поліції ОСОБА_3 направила до Міністерства юстиції України звернення щодо розгляду питання дисциплінарної відповідальності судового експерта №119595-2025 (т. 1 а.с. 78-84), в якому порушувала питання про притягнення судового експерта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з виявленими, на думку органу досудового розслідування, порушеннями вимог законодавства під час складання Висновку №1041/88801 від 30.05.2025. 
За результатами попереднього аналізу відомостей, викладених у скарзі слідчого, та доданих до неї матеріалів, Директор Департаменту експертного забезпечення правосуддя Міністерства юстиції України 25.08.2025 склав та вніс на розгляд Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України подання про відкриття дисциплінарного провадження щодо судового експерта.
05.09.2025 Дисциплінарна палата Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України на своєму засіданні, що підтверджується протоколом №6 від 05.09.2025 (т. 1 а.с. 85 зворотній бік – 86) розглянула внесене подання Департаменту та прийняла рішення №6 (т. 1 а.с. 85) про відкриття дисциплінарного провадження щодо судового експерта ОСОБА_1 . Цим же рішенням з метою забезпечення всебічності розгляду справи та з`ясування обставин, що потребують спеціальних знань у галузі судової експертизи, Комісія призначила проведення професійного аналізу Висновку експерта №1041/88801 від 30.05.2025 на предмет його відповідності вимогам чинного законодавства. Проведення вказаного аналізу було доручено фахівцям Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України. 
За результатами дослідження призначені фахівці установи склали Довідку від 12.09.2025 (т. 1 а.с. 88-90), яку було скеровано до ЦЕКК для долучення до матеріалів дисциплінарної справи.
22.09.2025 Міністерство юстиції України листом №136727/6.4/27-25 (т. 1 а.с. 87) направило на адресу позивача повідомлення про відкриття дисциплінарного провадження, копію рішення №6 від 05.09.2025 та повідомлення про те, що розгляд дисциплінарної справи по суті відбудеться на засіданні Дисциплінарної палати ЦЕКК 30.09.2025, запропонувавши надати пояснення та/або заперечення з питань, порушених у зверненні старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_3 від 12.08.2025 №119595-2025. 
26.09.2025 позивачем надіслано Департаменту експертного забезпечення правосуддя Міністерства юстиції України заперечення у відповідь на лист від 22.09.2025 №136727/6.4/27-25 (т. 1 а.с. 91-97) та клопотання відповідно до ч. 4 ст. 53 Закону "Про адміністративну процедуру" про виключення Довідки від 12.09.2025 з числа документів, що розглядатимуться дисциплінарною палатою ЦЕКК (т. 1 а.с. 98-99).
Адвокат Лисенко І.К., яка представляє інтереси третьої особи ОСОБА_2 , 29.09.2025 звернулася до Дисциплінарної палати ЦЕКК із клопотанням №2025/131-22 (т. 2 а.с. 21-23), в якому просила витребувати від слідчого ОСОБА_3 докази наявності у неї процесуальних повноважень у кримінальному провадженні №12025000000000412 станом на момент подання скарги, з огляду на перебування справи на стадії судового розгляду у Вишгородському районному суді Київської області, а в разі відсутності пояснень – закрити дисциплінарне провадження стосовно позивача. Крім того, заявою від 29.09.2025 адвокат ОСОБА_4  просила Дисциплінарну палату ЦЕКК про допуск її до участі в засіданні 30.09.2025 як представника заінтересованої особи.
30.09.2025 відбулося засідання Дисциплінарної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України. Перед початком розгляду справи по суті Дисциплінарна палата ЦЕКК прийняла рішення №4/1 від 30.09.2025 (т. 1 а.с 107-108), яким відмовила у задоволенні заяви адвоката Лисенко І.К. про допуск до участі в засіданні комісії. 
За результатами подальшого розгляду матеріалів дисциплінарного провадження, Дисциплінарна палата ухвалила рішення №4 від 30.09.2025 "Про притягнення судового експерта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності" (т. 1 а.с. 100-105), згідно з яким Комісія встановила у діях судового експерта склад дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 5 та 11 частини третьої статті 14 Закону України "Про судову експертизу", притягнула позивача до дисциплінарної відповідальності та застосувала до судового експерта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді попередження.
Відомості про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді попередження були оприлюднені шляхом розміщення відповідної інформації у Державному реєстрі атестованих судових експертів, що підтверджується роздруківкою (т. 1 а.с. 106).
Вважаючи рішення Дисциплінарної палати ЦЕКК №6 від 05.09.2025 та №4 від 30.09.2025 року протиправними, прийнятими з порушенням встановленої законом процедури та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки визначено у Законі України "Про судову експертизу" від 25.02.1994 №4038-XII (далі – Закон №4038-XII, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону №4038-XII).
Згідно зі статтею 2 Закону №4038-XII законодавство України про судову експертизу складається із цього Закону, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до пункту 3 рішення Конституційного суду України від 09.07.1998 (справа про тлумачення терміну "законодавство") термін "законодавство" досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.
Відповідно до статті 14 Закону №4038-XII судовий експерт на підставах та в порядку, передбачених законодавством, може бути притягнутий до дисциплінарної, адміністративної, цивільно-правової та кримінальної відповідальності.
Судовий експерт може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку.
Дисциплінарним проступком є:
1) самостійне збирання матеріалів, що підлягають дослідженню, а також самостійний вибір вихідних даних для проведення судової експертизи;
2) проведення судової експертизи судовим експертом, який є працівником державної спеціалізованої установи, без письмового доручення його керівника у разі призначення (замовлення) проведення судової експертизи державній спеціалізованій установі;
3) передоручення проведення судової експертизи іншій особі з порушенням встановленого законодавством порядку;
4) порушення без поважних причин вимог законодавства щодо строків проведення судової експертизи;
5) вирішення питань, що виходять за межі кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю, у тому числі питань права;
6) невиконання судовим експертом, який не є працівником державної спеціалізованої установи, вимог законодавства щодо організації робочого місця судового експерта;
7) ухилення судового експерта, який не є працівником державної спеціалізованої установи, від проведення перевірки його діяльності та/або перешкоджання ним проведенню такої перевірки;
8) порушення порядку зберігання та поводження з об`єктами дослідження, матеріалами справи (провадження), що призвело або може призвести до їх втрати або пошкодження;
9) застосування руйнівних методів дослідження з порушенням встановленого законодавством порядку;
10) неповідомлення у встановленому законодавством порядку держателю державного Реєстру атестованих судових експертів відомостей щодо настання обставин, які підлягають внесенню до такого реєстру за повідомленням судового експерта;
11) порушення вимог законодавства щодо оформлення висновку судового експерта;
12) невиконання або неналежне виконання судовим експертом без поважних причин покладених на нього обов`язків, що стало підставою для постановлення судом окремої ухвали, в якій порушено питання щодо дисциплінарної відповідальності судового експерта.
За вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого цим Законом, до судового експерта може бути застосований один із таких видів дисциплінарних стягнень:
попередження;
тимчасове, строком до одного року, зупинення права на проведення судової експертизи за відповідною експертною спеціальністю;
припинення права на проведення судової експертизи за відповідною експертною спеціальністю.
При обранні виду дисциплінарного стягнення враховуються тяжкість наслідків, що настали внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, обставини, за яких вчинено дисциплінарний проступок, чи застосовувалися раніше до судового експерта дисциплінарні стягнення, а також інші відомості, що характеризують його як судового експерта.
Питання дисциплінарної відповідальності судового експерта розглядається експертно-кваліфікаційною комісією, що утворюється в порядку, визначеному цим Законом.
Підставою для розгляду питання дисциплінарної відповідальності судового експерта є подання міністерства або іншого державного органу, що здійснює організаційно-управлінські функції щодо діяльності державних спеціалізованих установ та судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, або уповноважених цими державними органами суб`єктів, які організаційно забезпечують діяльність експертно-кваліфікаційних комісій.
Подання готується за результатами розгляду скарг осіб, які є учасниками справи, або кримінального провадження, інших правовідносин, до яких залучено судового експерта, на дії (бездіяльність) судового експерта, а також документів, оформлених за результатами здійснення контролю за дотриманням судовими експертами законодавства з питань судово-експертної діяльності, які містять обґрунтовану інформацію щодо наявності в діях (бездіяльності) судового експерта ознак дисциплінарного проступку, передбаченого частиною третьою цієї статті. Подання вноситься на розгляд експертно-кваліфікаційної комісії не пізніше 15 календарних днів з дня надходження відповідних матеріалів.
Процедура розгляду експертно-кваліфікаційною комісією питань щодо дисциплінарної відповідальності судових експертів включає:
розгляд питання щодо відкриття дисциплінарного провадження;
розгляд питання та прийняття рішення щодо дисциплінарної відповідальності судового експерта.
Питання щодо дисциплінарної відповідальності судового експерта розглядається експертно-кваліфікаційною комісією протягом розумного строку, але не більше 45 календарних днів з дня надходження подання. Строк розгляду питання щодо дисциплінарної відповідальності може бути продовжений рішенням експертно-кваліфікаційної комісії за заявою учасника дисциплінарного провадження, який наполягає на своїй участі в засіданні експертно-кваліфікаційної комісії, але з поважних причин не може бути на ньому присутнім.
Розгляд питання щодо дисциплінарної відповідальності судового експерта не може стосуватися перевірки повноти, обґрунтованості та об`єктивності висновку судового експерта. Заяви, клопотання, подані під час засідання експертно-кваліфікаційної комісії, розглядаються невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня їх подання.
Заяви, клопотання, подані у дисциплінарному провадженні в інший час, ніж передбачено частиною одинадцятою цієї статті, розглядаються на найближчому засіданні експертно-кваліфікаційної комісії.
Судовий експерт, щодо якого відкрито дисциплінарне провадження, повідомляється про місце і час засідання експертно-кваліфікаційної комісії не менше ніж за п`ять робочих днів до дня засідання.
Судовий експерт має право брати участь у засіданні експертно-кваліфікаційної комісії з розгляду питання щодо його дисциплінарної відповідальності, ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження, надавати пояснення та/або заперечення у письмовій чи усній формі, подавати заяви, клопотання, інші документи з питання, що розглядається, користуватися іншими правами, передбаченими законом.
За рішенням експертно-кваліфікаційної комісії в її засіданні можуть брати участь й інші особи, якщо їхня участь сприятиме забезпеченню об`єктивності та повноти розгляду питання щодо дисциплінарної відповідальності судового експерта.
Порядок розгляду питань щодо дисциплінарної відповідальності судових експертів відповідно до цього Закону визначається в межах повноважень міністерствами та іншими державними органами, що здійснюють організаційно-управлінські функції щодо діяльності державних спеціалізованих установ та судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше трьох років з дня вчинення проступку.
У разі якщо протягом одного року з дня накладення дисциплінарного стягнення у виді попередження судового експерта не піддано новому дисциплінарному стягненню, зазначений судовий експерт вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення, з внесенням відповідних відомостей до державного Реєстру атестованих судових експертів.
Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене в судовому порядку.
Виходячи з частини 1 статті 17 Закону №4038-XII для вирішення питань щодо присвоєння кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю, підтвердження підвищення кваліфікації судовим експертом за відповідною експертною спеціальністю, присвоєння кваліфікаційного класу, тимчасового зупинення, поновлення та припинення права на проведення судової експертизи за відповідною експертною спеціальністю, а також щодо дисциплінарної відповідальності судових експертів при міністерствах та інших державних органах, що здійснюють організаційно-управлінські функції щодо діяльності державних спеціалізованих установ та судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, утворюються експертно-кваліфікаційні комісії, які діють відповідно до цього Закону та положень про них, затверджених відповідним міністерством або іншим державним органом.
Експертно-кваліфікаційна комісія може здійснювати свої повноваження через кваліфікаційну та дисциплінарну палати, які утворюються в її складі. Такі палати формуються з дотриманням вимог цього Закону щодо експертно-кваліфікаційної комісії. У такому разі рішення приймаються відповідною палатою експертно-кваліфікаційної комісії (частина 8 статті 17 №4038-XII).
Відповідно до підпункту 64 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228, одним з основних завдань Мін`юсту є забезпечення організації роботи експертно-кваліфікаційної комісії при Мін`юсті, затверджує положення про неї, визначає порядок атестації судових експертів.
При цьому завдання, порядок формування та організаційні засади діяльності Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України визначені Положенням про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 06.05.2025 №1224/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2025 за №693/44099 (далі – Положення №1224/5).
Згідно з пунктом 2 розділу І Положення №1224/5 ЦЕКК є колегіальним органом, що діє при Міністерстві юстиції України, принципами діяльності якого є: верховенство права; рівність перед законом; обґрунтованість; безсторонність (неупередженість); добросовісність і розсудливість; пропорційність; відкритість; своєчасність і розумність строків; ефективність; презумпція правомірності дій та вимог особи, стосовно якої розглядається питання; офіційність; гарантування права особи на участь у засіданнях з розгляду питання щодо неї; гарантування ефективних засобів правового захисту.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення №1224/5 ЦЕКК основними завданнями ЦЕКК є вирішення питань щодо:
1) присвоєння кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю працівникам науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - НДУСЕ) та фахівцям, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, які мають намір отримати кваліфікацію судового експерта за відповідною експертною спеціальністю;
2) підтвердження підвищення кваліфікації за відповідною експертною спеціальністю судовими експертами НДУСЕ та судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі — судові експерти);
3) присвоєння кваліфікаційного класу працівникам НДУСЕ, які мають кваліфікацію судового експерта;
4) тимчасового зупинення, поновлення та припинення права судового експерта на проведення судової експертизи за відповідною експертною спеціальністю;
5) дисциплінарної відповідальності судових експертів.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Положення №1224/5 ЦЕКК виконує передбачені цим Положенням завдання через кваліфікаційну і дисциплінарну палати, які утворюються в її складі.
Кваліфікаційна палата ЦЕКК виконує завдання, передбачені підпунктами 1– 4 пункту 1 цього розділу, крім питань тимчасового зупинення, припинення права судового експерта на проведення судової експертизи за відповідною експертною спеціальністю, які застосовуються як вид дисциплінарного стягнення.
Дисциплінарна палата ЦЕКК виконує завдання, передбачені підпунктом 5 пункту 1 цього розділу.
Таким чином, у ЦЕКК наявні повноваження щодо розгляду питань дисциплінарної відповідальності судових експертів.
Пунктом 12 розділу ІІІ Положення №1224/5 визначено, що результати розгляду палатами ЦЕКК питань, які віднесені до їх компетенції, оформлюються рішеннями.
Рішення палат ЦЕКК складається з:
1) вступної частини із зазначенням:
дати засідання та номера рішення;
складу палати ЦЕКК;
прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) судового експерта (фахівця), стосовно якого розглядалось питання;
відомостей про його присутність або відсутність на засіданні;
прізвищ, власних імен учасників засідань палат ЦЕКК;
2) мотивувальної частини із зазначенням:
дати надходження заяви або подання голови ЦЕКК;
змісту питання, що розглядалось ЦЕКК;
переліку документів, що розглядались на засіданні;
змісту пояснень судового експерта (фахівця) або результатів атестації;
встановлених обставин;
посилання на матеріали, на яких ґрунтуються висновки палати ЦЕКК;
мотивів, з яких палата ЦЕКК дійшла відповідного висновку;
нормативно-правових актів, на підставі яких палатою ЦЕКК прийнято рішення;
3) резолютивної частини із зазначенням:
суті рішення за результатами розгляду питання;
порядку його оскарження;
прізвищ, власних імен та підписів членів палати ЦЕКК, які брали участь у засіданні, та інших осіб, які брали участь у засіданні з правом голосу.
Рішення палат ЦЕКК за результатами засідання у режимі відеоконференцзв`язку підписується головою та секретарем палати ЦЕКК.
Мотивувальна частина рішення не зазначається, якщо за результатами розгляду питання палатою ЦЕКК заяву судового експерта (фахівця) задоволено (вирішено позитивно), при цьому прийняте рішення не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб.
Резолютивна частина рішення палати ЦЕКК оголошується одразу після його прийняття в присутності всіх учасників засідання.
Повний текст рішення виготовляється протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня оголошення резолютивної частини рішення.
Рішення палати ЦЕКК може бути оскаржене в судовому порядку. Пред`явлення скарги не зупиняє дію оскаржуваного рішення палати ЦЕКК, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Водночас приписами частин 1-2 статті 101 КПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (частина 1 статті 94 КПК України).
Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (далі – Інструкція №53/5), призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України "Про судову експертизу", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.
Одним із основних видів (підвидів) експертизи є економічна: експертиза бухгалтерського та податкового обліку; фінансово-господарської діяльності; фінансово-кредитних операцій (підпункт 1.2.3 пункту 1.2 Інструкції №53/5).
Порядок організації проведення експертиз (досліджень) та оформлення їх результатів визначено розділом IV Інструкції №53/5.
Пунктом 4.12 Інструкції №53/5 передбачено, що висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки).
У вступній частині висновку експерта зазначаються:
дата надходження документа про призначення експертизи (залучення експерта);
найменування експертної установи та/або ім`я, прізвище, по батькові експерта;
документ про призначення експертизи (залучення експерта), його найменування і дата складання, найменування органу та/або посада і прізвище особи, який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта);
справа, за якою вона призначена (кримінальна, про адміністративне правопорушення, цивільна, господарська, адміністративна тощо, номер справи), або стаття закону, якою передбачено надання висновку експерта (у разі наявності);
перелік об`єктів, що підлягають дослідженню, та зразків (у разі надходження);
відомості про надані матеріали (у тому числі вид (назва) матеріалів (документів) та кількість аркушів);
спосіб доставки та вид упаковки досліджуваних об`єктів із зазначенням у необхідних випадках відомостей про те, чи впливав спосіб упаковки на їх збереженість;
запис про відповідність матеріалів та об`єктів, що надійшли до експертної установи (експерта), матеріалам, зазначеним у документі про призначення експертизи (залучення експерта);
перелік питань (дослівно у формулюванні документа про призначення експертизи (залучення експерта)), які поставлено на вирішення експертизи; якщо питання сформульовано неясно або його редакція не відповідає рекомендаціям, але зміст завдання експертові зрозумілий, то після наведення питання в редакції документа про призначення експертизи (залучення експерта) він може дати відповідні роз`яснення і викласти питання в редакції, що відповідає зазначеним рекомендаціям; якщо поставлено декілька питань, експерт має право згрупувати їх і викласти в послідовності, яка забезпечує найдоцільніший порядок дослідження; якщо деякі питання, що містяться у документі про призначення експертизи (залучення експерта), вирішувались при проведенні експертиз різних видів, - відомості (експертна установа, номер та дата висновку) про ці експертизи; якщо питання, які поставлені на вирішення експертизи, доцільно вирішувати в іншому порядку, ніж той, що визначений у документі про призначення експертизи (залучення експерта), - зазначається, у якому порядку вирішуватимуться ці питання;
питання, які вирішуються експертом у порядку експертної ініціативи (якщо таке розглядалось);
дані про експерта (експертів): прізвище, ім`я та по батькові, посада, клас судового експерта, науковий ступінь та вчене звання, освіта, освітньо-кваліфікаційний рівень, експертна спеціальність, стаж експертної роботи, дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії;
попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України та за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України;
інформація про те, що висновок підготовлений для подання до суду або долучення до матеріалів кримінального провадження (у разі проведення експертизи на підставі письмового звернення особи, яке містить таку інформацію);
дата направлення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, дата надходження додаткових матеріалів або відомостей про наслідки розгляду клопотання; обставини, які мають значення для надання висновку, з обов`язковим зазначенням джерела їх отримання;
при проведенні додаткових або повторних експертиз зазначаються відомості про первинну (попередні) експертизу (експертизи) (прізвище експерта, назва експертної установи чи місце роботи експерта, номер і дата висновку експерта, зміст заключних висновків первинної (попередніх) експертизи (експертиз)); зміст питань, які були поставлені перед експертом на додаткове або повторне вирішення, а також мотиви призначення додаткової або повторної експертизи, які зазначені у документі про призначення експертизи (залучення експерта), якщо у ньому такі мотиви відсутні, про це робиться відповідний запис;
відомості про підстави та осіб, які були присутні під час проведення досліджень (прізвище, ініціали, статус);
нормативні акти, методики, а також рекомендована науково-технічна та довідкова література з переліку, що затверджується наказом Міністерства юстиції України, інші інформаційні джерела, які використовувались експертом при вирішенні поставлених питань, за правилами бібліографічного опису, із зазначенням реєстраційних кодів методик проведення судових експертиз з Реєстру методик проведення судових експертиз, який ведеться відповідно до Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 жовтня 2008 року №1666/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 жовтня 2008 року за №924/15615.
Згідно з пунктом 4.15 Інструкції №53/5 висновок експерта (експертів) оформлюється на бланку експертної установи і підписується експертом (експертами), який (які) проводив(ли) дослідження. Підписи у заключній частині засвідчуються відбитком печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків. Якщо до висновку експерта додаються фототаблиці, креслення, схеми, діаграми тощо, вони також підписуються експертом (експертами); підписи засвідчуються відбитком печатки експертної установи.
Якщо експерт не є працівником державної спеціалізованої установи і працює на професійній основі самостійно, він засвідчує наданий ним висновок своїм підписом і печаткою із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону №4038-XII незалежно від виду судочинства судовий експерт має право, зокрема, подавати клопотання про надання додаткових матеріалів, якщо експертиза призначена судом або органом досудового розслідування або ознайомлюватися з матеріалами справи, що стосуються предмета судової експертизи.
Разом з тим Закон України від 17.02.2022 №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру" (далі – Закон №2073-ІХ) регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у дусі визначеної Конституцією України демократичної та правової держави та з метою забезпечення права і закону, а також зобов`язання держави забезпечувати і захищати права, свободи чи законні інтереси людини і громадянина.
Згідно з частиною 1 статті 28 Закону №2073-ІХ учасники адміністративного провадження мають право:
1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом;
2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників;
3) ознайомлюватися з матеріалами справи (крім відомостей, що відповідно до закону віднесені до інформації з обмеженим доступом), робити з них витяги, копії тощо, у тому числі з використанням технічних засобів, під час здійснення та після завершення адміністративного провадження, отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження;
4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника;
5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи;
6) бути поінформованими про дату, час і місце слухання у справі (в разі його проведення);
7) подавати клопотання про:
а) відвід посадової особи адміністративного органу, яка розглядає справу, а також відвід особи, яка сприяє розгляду справи;
б) залучення до участі в адміністративному провадженні іншого учасника та/або особи, яка сприяє розгляду справи;
в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи;
г) призначення експертизи, отримання консультації та/або висновку спеціаліста;
ґ) зупинення адміністративного провадження;
д) поновлення адміністративного провадження;
е) продовження строку здійснення адміністративного провадження;
є) відмову від розгляду заяви або скарги та закриття адміністративного провадження;
ж) вчинення іншої дії, що не суперечить закону та сприяє розгляду справи;
8) бути поінформованими про результат вирішення справи;
9) отримати адміністративний акт;
10) досягти примирення на будь-якому етапі здійснення адміністративного провадження за скаргою;
11) оскаржити у передбаченому законом порядку адміністративний акт, процедурне рішення або дію, бездіяльність адміністративного органу;
12) користуватися іншими визначеними законом правами в адміністративному провадженні.
Особа має право в порядку, встановленому цим Законом, подати до адміністративного органу заяву з вимогою прийняти адміністративний акт з метою забезпечення реалізації її права, свободи або законного інтересу, виконання нею визначеного законом обов`язку, якщо вважає, що розгляд і виконання такої вимоги належить до компетенції адміністративного органу (частина 1 статті 38 Закону №2073-ІХ).
Відповідно до статті 53 Закону №2073-ІХ доказами в адміністративному провадженні є будь-які фактичні дані, на підставі яких адміністративний орган у визначеному законодавством порядку встановлює наявність чи відсутність обставини, що має значення для вирішення справи.
Засобами доказування в адміністративному провадженні можуть бути:
1) пояснення учасників адміністративного провадження;
2) документи;
3) дані відповідних національних електронних інформаційних ресурсів;
4) результати обробки (перевірки) даних в автоматичному режимі;
5) речі;
6) пояснення свідків;
7) висновки або пояснення експертів, консультації або роз`яснення спеціалістів.
Належними є докази, які містять інформацію про обставини, що мають значення для вирішення справи.
Адміністративний орган не бере до розгляду докази, які не стосуються обставин справи, належно обґрунтувавши таку відмову.
Адміністративний орган не бере до уваги докази, одержані з порушенням закону.
Обставини, які згідно із законодавством повинні бути підтверджені певними доказами та/або засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами та/або засобами доказування.
Якщо законодавством не визначено докази та/або засоби доказування, якими можуть підтверджуватися обставини справи, адміністративний орган на власний розсуд визначає належність, допустимість, достовірність та достатність зібраних ним чи наданих учасниками адміністративного провадження доказів.
Учасник адміністративного провадження має право подати до адміністративного органу клопотання про витребування доказу, що перебуває у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, що належить до сфери його управління. У такому клопотанні зазначається обставина справи, наявність чи відсутність якої може підтвердити цей доказ.
Судом встановлено, що 12.08.2025 до Міністерства юстиції України надійшло звернення старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_3 №119595-2025 щодо розгляду питання дисциплінарної відповідальності позивача у зв`язку з можливими допущеними нею порушеннями вимог нормативно-правових актів та/або методик проведення судових експертиз під час складання висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 30.05.2025 №1041/88801. 
Згідно з рішенням дисциплінарної палати ЦЕКК від 05.09.2025 №6 порушено дисциплінарне провадження. 
На засіданні дисциплінарної палати ЦЕКК, яке відбулось 30.09.2025 та на якому розглядалось питання по суті, членами дисциплінарної палати ЦЕКК було досліджено заперечення позивача, а також досліджено інші матеріали дисциплінарного провадження. 
За результатами обговорення питання, ураховуючи доводи позивача та розгляд доданих документів позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. 
Підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення було зазначено зокрема те, що вона вирішила питання, які виходять за межі її кваліфікації за відповідною спеціальністю, а також те, що дослідницька частина висновку судового експерта не містить конкретизації видів, назв та аркушів досліджених документів (обмежившись загальною вказівкою на томи), не всі сторінки додатків були засвідчені її особистою печаткою, та нею не було використано право на заявлення клопотання про витребування додаткових матеріалів за умов недостатності документів для надання категоричних відповідей, чим допущено порушення вимог законодавства України про судову експертизу щодо оформлення висновку. 
Отже, спірні правовідносини між сторонами склались з приводу оскарження рішення ЦЕКК про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до статті 14 Закону №4038-XII судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до юридичної відповідальності.
Однак, ні в цій статті, ні в законі №4038-XII в цілому не передбачено діяння, які є дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Так, відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Як зазначено в правовій позиції Конституційного Суду України, викладеній в рішенні від 30 травня 2001 року №7-рп/2001 (справа про відповідальність юридичних осіб): «Наголошуючи на важливості гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, Конституція України встановила, що склад правопорушення як підстава притягнення особи до юридичної відповідальності та заходи державно-примусового впливу за його вчинення визначаються виключно законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, та бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (статті 58, 61, пункти 1, 22 частини першої статті 92 Конституції України).
Системний аналіз викладених конституційних положень дає підстави дійти висновку, що за своїм змістом пункт 22 частини першої статті 92 Конституції України спрямований не на встановлення переліку видів юридичної відповідальності. Ним визначено, що виключно законами України мають врегульовуватись засади цивільно-правової відповідальності (загальні підстави, умови, форми відповідальності тощо), підстави кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності - діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями (основні ознаки правопорушень, що утворюють їх склад), та відповідальність за них. У такий спосіб Конституція України заборонила врегульовувати зазначені питання підзаконними нормативно-правовими актами та встановила, що лише Верховна Рада України у відповідному законі має право визначати, яке правопорушення визнається, зокрема, адміністративним правопорушенням чи злочином, та міру відповідальності за нього».
Отже, на підставі вказаної статті Конституції України та рішення Конституційного Суду України підстави (засади) юридичної відповідальності, а в контексті спірних правовідносин дисциплінарної, мають врегульовуватися виключно законами України.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.08.2022 у справі №640/27721/20.
Судом встановлено, що оскаржуваним рішенням Дисциплінарної палати ЦЕКК при Міністерстві юстиції України від 30.09.2025 № 4 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження відповідно до підпункту 1 пункту 13 розділу VI Положення № 301/5.
Водночас, Закон № 4038-XII не містить норм, які б чітко визначали діяння, що становлять склад дисциплінарного правопорушення судового експерта (основні ознаки правопорушень, що утворюють їх склад), та міру відповідальності за них. Не містить таких правових норм і Положення № 301/5 в частині деталізації діянь, за вчинення яких судовий експерт може підлягати притягненню до дисциплінарної відповідальності саме у вигляді попередження.
Враховуючи, що склад дисциплінарного проступку як підстава для притягнення особи до юридичної відповідальності та конкретні заходи державно-примусового впливу за його вчинення визначені не законом України, а виключно підзаконним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України, суд констатує очевидну невідповідність такого підходу положенням пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України з урахуванням офіційного тлумачення, наданого Конституційним Судом України в Рішенні від 30.05.2001 № 7-рп/2001.
Зважаючи на те, що Закон № 4038-XII не наділяє відповідача повноваженнями самостійно визначати склади дисциплінарних проступків, притягнення позивача до відповідальності на підставі підзаконного Положення № 301/5 порушує вимоги пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України. 
Керуючись частиною 4 статті 7 КАС України, суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії та констатує, що застосування до позивача заходів державного примусу за відсутності закону, який би кваліфікував її діяння як правопорушення, є несумісним із принципом правової визначеності, що є самостійною й достатньою підставою для скасування оскаржуваних рішень Дисциплінарної палати ЦЕКК.
Разом з тим, дослідивши матеріали дисциплінарної справи та надавши оцінку обставинам притягнення позивача до відповідальності в частині інкримінування їй дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини 3 статті 14 Закону №4038-XII, суд зазначає таке. 
Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, підставою для притягнення позивача до відповідальності слугували висновки ЦЕКК, викладені в оскаржуваному рішенні №4 від 30.09.2025, про те, що судовий експерт ОСОБА_1 під час надання Висновку №1041/88801 відповіла на питання №3 та №6 за умови формування резерву сумнівних боргів під дебіторську заборгованість ТОВ "РАГАРД", не маючи при цьому в розпорядженні внутрішніх регістрів бухгалтерського обліку ПАТ "УКРТАТНАФТА" станом на 31.07.2024. ЦЕКК кваліфікувала такі дії як "дослідження ненаданих об`єктів" та порушення вимог абзацу 5 пункту 2.3 розділу ІІ Інструкції №53/5. 
Суд вважає такі висновки відповідача помилковими, необґрунтованими та такими, що базуються на хибному тлумаченні суті судово-економічної експертизи, з огляду на встановлені судовим розглядом обставини. 
З матеріалів справи встановлено, що судова експертиза проводилась на замовлення адвоката Лисенка І.К. в межах кримінального провадження №42022000000000719, а поставлені перед експертом питання №3 та №6 містили чітку вихідну процесуальну умову, сформульовану замовником: "...за умови, що такий резерв був сформований у бухгалтерському обліку ПАТ "УКРТАТНАФТА"". У теорії судової експертизи вирішення питань із заданими вихідними умовами є стандартним, науково санкціонованим та методологічно обґрунтованим підходом. Коли ініціатор дослідження самостійно визначає у фабулі питання конкретну гіпотетичну або фактичну умову, судовий експерт проводить дослідження у чітко окреслених замовником межах. У цьому випадку завданням позивача було надати відповідь на питання, чи підтверджуються документально відповідні збитки, якщо припустити, що такий резерв обліково сформований. Відповідно, експерт досліджувала не сам факт фізичного формування резерву в реєстрах ПАТ "УКРТАТНАФТА" на конкретну дату, а здійснювала аналіз та дослідження розрахунково-аналітичних операцій на підставі наданих первинних документів у разі настання вказаної умови. Твердження ЦЕКК про те, що надання відповіді на умовно-категоричне питання є "дослідженням ненаданих об`єктів", свідчить про ігнорування відповідачем методологічних засад проведення судово-економічних експертиз. 
Окрім цього, обґрунтовуючи наявність дисциплінарного проступку, відповідач-1 у своєму рішенні посилається на дослідження позивачем фінансової звітності ПАТ "УКРТАТНАФТА" станом на 31.12.2019 та 31.12.2020, яка, за твердженням Комісії, була відсутня у розпорядженні експерта. Проте аналізом оскаржуваного Рішення №4 від 30.09.2025 встановлено внутрішню суперечність висновків суб`єкта владних повноважень. Так, на сторінці 5 Рішення №4, де відповідачем наведено перелік матеріалів, які були надані на дослідження експерту Педь І.В., під пунктом 15 зазначено документ: "окрема фінансова звітність ПАТ "УКРТАТНАФТА" відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності та звіт незалежного аудитора 31 грудня 2019 року та 31 грудня 2020 року". Таким чином, відповідач-1 у власному рішенні підтверджує наявність та надання експерту вказаної звітності, і одночасно в іншому розділі цього ж рішення звинувачує експерта в аналізі "ненаданих документів". Згадана обставина прямо вказує на дефектність та неузгодженість позиції ЦЕКК, а також на поверхневе та неуважне дослідження матеріалів справи під час дисциплінарного провадження. 
Суд також вважає безпідставним інший аргумент відповідача-1 про те, що позивач не заявила клопотання про витребування внутрішніх регістрів бухгалтерського обліку ПАТ "УКРТАТНАФТА" станом на 31.07.2024. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 13 Закону №4038-XII та пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції №53/5, судовий експерт має право заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів. Реалізація судових процесуальних прав належить до дискреційних повноважень експерта та є формою вияву його професійної незалежності, у зв`язку з чим законодавство не містить правових норм, які б ототожнювали зазначене право із обов`язковим до виконання приписом. Якщо судовий експерт, володіючи спеціальними знаннями, на підставі власного професійного аналізу та внутрішнього переконання приходить до висновку, що наявний обсяг наданих йому документів є цілком достатнім для вирішення поставленого умовно-категоричного питання, він самостійно приймає рішення про проведення дослідження. Відсутність клопотання про надання внутрішніх регістрів потерпілої сторони (ПАТ "УКРТАТНАФТА") за умови достатності первинних документів контрагента (ТОВ "РАГАРД") не є і не може вважатися порушенням професійних обов`язків чи виходом за межі кваліфікації експерта. 
Згідно пункту 5 частини 3 статті 14 Закону №4038-XII дисциплінарним проступком є: вирішення питань, що виходять за межі кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю, у тому числі питань права.
Отже, у розумінні пункту 5 частини 3 статті 14 Закону №4038-XII порушенням меж кваліфікації судового експерта є лише вирішення експертом питань права або питань, що потребують спеціальних знань з інших експертних спеціальностей. Натомість усі досліджені позивачем питання лежать виключно в площині її кваліфікації за спеціальністю 11.2 "Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій" (згідно з чинним Свідоцтвом №1082). Зауваження Комісії щодо повноти дослідження, обрання експертом конкретних прийомів аналізу документів, оцінки достатності методичного інструментарію або деталізації внутрішніх регістрів є виключно питаннями методології проведення судової експертизи. 
Суд звертає увагу на положення частини 10 статті 14 Закону №4038-XII та пункт 16 Порядку №1224/5, відповідно до яких методичні помилки, виявлені під час рецензування чи аналізу висновку експерта, які не призвели до порушення прав сторін або винесення завідомо неправдивого висновку, не можуть бути єдиною підставою для притягнення експерта до дисциплінарної відповідальності. Оцінка правильності застосування методики судово-економічного дослідження належить до компетенції суду, який безпосередньо оцінює висновок як доказ у конкретній судовій справі, а не до повноважень дисциплінарного органу, який не має права здійснювати переоцінку змісту експертного дослідження по суті, підміняючи собою суд. 
З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що під час дослідження питань №3 та №6 у межах Висновку №1041/88801 позивач діяла виключно в межах наданої їй кваліфікації за спеціальністю 11.2, на підставі наявних та наданих їй ініціатором матеріалів, а умовно-категорична форма висновків повністю відповідала поставленому перед нею завданню. 
Таким чином, в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, передбачений пунктом 5 частини третьої статті 14 Закону №4038-XII, а оскаржуване рішення ЦЕКК в цій частині є протиправним, необ`єктивним та ухваленим з очевидним порушенням балансу інтересів та принципу пропорційності адміністративної процедури відповідно до вимог статей 2 та 8 Закону №2073-ІХ. 
Дослідивши матеріали дисциплінарної справи, проаналізувавши доводи сторін та надавши оцінку висновкам відповідача в частині інкримінування позивачу порушення вимог пункту 4.12 Інструкції №53/5 щодо неналежного оформлення відомостей про надані матеріали, суд дійшов висновку про необґрунтованість та протиправність рішень Комісії з огляду на таке. 
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення №4 від 30.09.2025, підставою для кваліфікації дій позивача за пунктом 11 частини 3 статті 14 Закону №4038-XII слугував висновок ЦЕКК про те, що позивач у вступній частині Висновку №1041/88801 відобразила лише відомості про надання матеріалів у трьох томах із вказівкою загальної кількості аркушів у кожному з них, проте не зазначила, яку саме кількість аркушів мають конкретні документи, що містяться у відповідних томах. На переконання дисциплінарного органу, нормативні приписи зобов`язували експерта здійснити детальний опис кожного окремого документа, інтегрованого у надані томи. 
Суд вважає таку позицію відповідача наслідком хибного тлумачення норм матеріального права, що регулюють питання оформлення результатів судово-експертної діяльності. Відповідно до абзацу 7 пункту 4.12 розділу IV Інструкції №53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються відомості про надані матеріали, зокрема вид (назва) матеріалів (документів) та кількість аркушів. Застосовуючи метод буквального та системного тлумачення цієї норми, суд зазначає, що вона містить загальну вимогу щодо ідентифікації об`єктів дослідження та не встановлює жодного конкретного алгоритму чи обов`язку судового експерта здійснювати повторний поаркушний перепис, інвентаризацію або розгорнуте текстове дублювання внутрішнього опису томів судових чи кримінальних справ, якщо ці матеріали вже були попередньо систематизовані, належним чином зшиті, пронумеровані та надані експерту ініціатором дослідження у сформованому вигляді. 
Судом встановлено, що у вступній частині досліджуваного Висновку №1041/88801 позивач у відповідності до вимог Інструкції №53/5 вказала вид наданих їй матеріалів (матеріали кримінального провадження) та зазначила, що вони оформлені у трьох томах, деталізувавши загальну кількість аркушів по кожному окремому тому. Оскільки "том справи" є процесуально оформленою одиницею систематизації та зберігання документів у судочинстві та досудовому розслідуванні, ідентифікація матеріалів через вказівку на номери томів та кількість аркушів у них є цілком достатньою для індивідуалізації об`єктів дослідження та виключає будь-яку двозначність. Вимога ЦЕКК щодо деталізації змісту кожного тому фактично покладає на експерта невластиві йому технічні функції, які не впливають на зміст, повноту чи достовірність проведеного економічного дослідження. 
Крім того, суд наголошує, що притягнення до дисциплінарної відповідальності за недотримання форми документа за умов, коли вимоги закону виконано, є проявом надмірного формалізму, що суперечить загальним принципам права та стандартам належного врядування. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах "Sotiris and Nikos Koutras Attee v. Greece" та "Bulves v. Lithuania"), надмірний формалізм при оцінці процедурних вимог є неприпустимим, якщо він перешкоджає реалізації прав особи або призводить до ухвалення явно несправедливих рішень. У контексті статей 2 та 8 Закону №2073-ІХ діяльність суб`єктів владних повноважень повинна ґрунтуватися на принципах верховенства права, пропорційності та правової визначеності. Відповідач, застосувавши до позивача дисциплінарне стягнення на підставі нормативно не підтвердженої вимоги щодо обов`язковості деталізованого опису всіх документів, порушив принцип правової визначеності, який вимагає чіткості, передбачуваності та однозначності правових норм. 
Таким чином, оскільки позивач у Висновку №1041/88801 у повному обсязі відобразила вид наданих матеріалів та кількість аркушів у розрізі сформованих томів, вона повністю виконала приписи пункту 4.12 Інструкції №53/5. Порушення вимог щодо оформлення висновку в цій частині позивачем допущено не було, а висновки ЦЕКК про наявність у її діях складу дисциплінарного проступку за вказаним епізодом є наслідком суб`єктивного трактування нормативних актів, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення №4 від 30.09.2025 в цій частині. 
Надаючи оцінку доводам відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 11 частини 3 статті 14 Закону №4038-XII, що виявився у нібито порушенні вимог пункту 4.15 Інструкції №53/5 через нескріплення особистою печаткою експерта кожної сторінки додатків до Висновку №1041/88801, суд констатує безпідставність таких тверджень Комісії з огляду на таке.
Згідно з абзацом 1 пункту 4.15 розділу IV Інструкції №53/5 підписи у заключній частині висновку засвідчуються відбитком печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків. Ця ж норма передбачає, що якщо до висновку експерта додаються фототаблиці, креслення, схеми, діаграми тощо, вони також підписуються експертом (експертами), а їхні підписи засвідчуються відбитком печатки експертної установи. Відповідно до абзацу 2 вказаного пункту, якщо експерт не є працівником державної спеціалізованої установи і працює на професійній основі самостійно, він засвідчує наданий ним висновок своїм підписом і печаткою із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків. 
Аналіз наведених приписів дає суду підстави стверджувати, що обов`язковому скріпленню відтиском особистої печатки судового експерта підлягають виключно два види об`єктів: кожна сторінка тексту безпосередньо заключних висновків (резолютивної частини документа), і графічні, наочні чи ілюстративні додатки, вичерпний та специфікований перелік яких наведений у нормі (фототаблиці, креслення, схеми та діаграми). 
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що додатки до Висновку експерта №1041/88801 за своєю суттю та формою є зведеними табличними відомостями фінансово-економічних показників та детальними математичними розрахунками грошових величин, які складають проміжну та невід`ємну аналітичну частину дослідницької роботи судово-економічного експерта. Такі додатки не належать до категорії графічних чи ілюстративних зображень, а є текстово-цифровими таблицями, які інтегруються безпосередньо в загальну структуру дослідження і зшиваються разом із самим Висновком у єдиний, логічно завершений документ. 
Як підтверджується наявними у справі матеріалами, Висновок експерта №1041/88801 разом з усіма згаданими розрахунково-табличними додатками був повністю прошитий, пронумерований та підписаний позивачем. При цьому відтиск особистої печатки судового експерта Педь І.В. із зазначенням її ідентифікаційного номера був належним чином проставлений на кожній сторінці заключних висновків (резолютивної частини), а також на зворотному боці документа у місці скріплення ниток прошиву. Такий спосіб оформлення та скріплення документа гарантує цілісність усього пакета матеріалів, унеможливлює вилучення або заміну окремих аркушів розрахунків та відповідає вимогам абзацу 2 пункту 4.15 Інструкції №53/5 щодо належного засвідчення висновку експертом. 
Суд наголошує, що вимога відповідача-1 щодо необхідності проставлення відтиску особистої печатки на кожній сторінці розрахункових таблиць є розширенням меж правового регулювання Інструкції №53/5 та проявом надмірного формалізму, який не спирається на норми права. 
З огляду на вищезазначене, оскільки позивач у повному обсязі та у відповідності до законодавства засвідчила складений нею Висновок №1041/88801, у її діях відсутній склад дисциплінарного проступку в частині порушення правил оформлення документів. Рішення ЦЕКК №4 від 30.09.2025 у цій частині є протиправним, необ`єктивним та підлягає скасуванню як таке, що ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права. 
Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність порушень з боку ЦЕКК на стадії відкриття дисциплінарного провадження, виходячи з такого.
Судом встановлено, що рішенням ЦЕКК від 05.09.2025 №6 було відкрито дисциплінарне провадження стосовно позивача. Аналізуючи вказане рішення, суд констатує, що воно обмежується лише посиланням на надходження звернення Головного слідчого управління Національної поліції України. У рішенні відсутній аналіз матеріалів цього звернення, не наведено обґрунтувань наявності ознак дисциплінарного проступку в діях судового експерта та не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність позивача потребують перевірки у межах дисциплінарного провадження. Оскаржуване рішення носить декларативний характер.
Відповідно до принципів, закріплених у Законі №2073-ІХ, кожен захід, що вживається суб`єктом владних повноважень і може мати несприятливі наслідки для особи, має відповідати принципам обґрунтованості та добросовісності. Принцип обґрунтованості вимагає від адміністративного органу зазначати фактичні та юридичні підстави для прийняття рішення, що дає особі можливість розуміти суть висунутих претензій та реалізувати своє право на захист. Принцип добросовісності зобов`язує орган діяти неупереджено, виходячи з інтересів закону, а не формального підходу. Прийняття рішення про відкриття провадження за повної відсутності мотивування є проявом формалізму та порушенням вищевказаних стандартів публічної адміністрації, оскільки особа фактично позбавляється розуміння меж та предмету дисциплінарного звинувачення на початковому етапі.
Крім того, рішення про відкриття дисциплінарного провадження прийнято ЦЕКК 05.09.2025, позивача було повідомлено про цей факт лише 22.09.2025, а розгляд справи по суті призначено та проведено 30.09.2025. 
Водночас згідно з вимогами частини 1 статті 49 Закону №2073-ІХ адміністративний орган повідомляє адресата та заінтересованих осіб про початок адміністративного провадження невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів після його початку, у порядку, передбаченому цим Законом.
Затримка у повідомленні позивача на 17 днів є порушенням вказаних приписів закону.
Внаслідок несвоєчасного інформування позивач була поставлена в умови дефіциту часу, що унеможливило реалізацію її права на завчасне ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи в повному обсязі та позбавило її реальної можливості належним чином підготувати і подати мотивовані заперечення, клопотання та додаткові письмові докази на підготовчій стадії. 
З огляду на це, суд доходить висновку, що відповідачем-1 на етапі відкриття та підготовки дисциплінарної справи до розгляду було допущено процедурні порушення, які нівелювали гарантії належної правової процедури (due process) та безпосередньо вплинули на правомірність прийнятого в подальшому рішення по суті.
Щодо використання відповідачем-1 недопустимого доказу, а саме Довідки від 12.09.2025, складеної рецензентом ОСОБА_5 за результатами аналізу висновку експерта, суд виходить із такого.
Відповідно до вимог пункту 16 Порядку №1224/5 довідка, яка складається за результатами аналізу висновку експерта, не може стосуватися перевірки повноти, обґрунтованості та об`єктивності проведеного дослідження. Метою вказаного обмеження є недопущення суб`єктивного та позапроцесуального втручання в оцінку суті експертного висновку під час дисциплінарного провадження.
Проте, як вбачається з наявної у матеріалах справи Довідки від 12.09.2025, рецензент ОСОБА_5 здійснила фактичний вихід за межі законодавчо визначеного предмета аналізу. У вказаному документі рецензент вдалася до оцінки повноти дослідження судового експерта ОСОБА_1 , зокрема, вказавши на нібито відсутність дослідження первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, балансів, а також на неналежність вихідних даних, що використовувалися для підготовки висновку. Таким чином, рецензентом було порушено вимоги пункту 16 Порядку №1224/5, а Довідку складено з виходом за межі визначених повноважень.
Згідно з частиною а статті 53 Закону №2073-ІХ адміністративний орган не бере до уваги докази, одержані з порушенням закону. Оскільки Довідка від 12.09.2025 була складена з очевидним порушенням встановлених обмежень щодо меж аналізу, вона є недопустимим доказом у розумінні статті 53 Закону №2073-ІХ. Відтак, ЦЕКК мала критично оцінити такий доказ та утриматися від його використання.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, під час дисциплінарного провадження позивач подала заперечення, до яких додала копії вступних та заключних частин інших аналогічних експертиз, виконаних науково-дослідними інститутами судових експертиз Міністерства юстиції України. Зазначені документи були надані позивачем на підтвердження правильності, обґрунтованості та типовості обраного нею методичного підходу при проведенні дослідження. 
Проте, дослідивши оскаржуване рішення, суд встановив, що рішення ЦЕКК не містить згадки про вказані документи, їх не відображено в тексті рішення та не надано їм правової оцінки. Комісія проігнорувала ці докази, обмежившись виключно позицією суб`єкта звернення та рецензента.
Суд наголошує, що такий підхід колегіального органу є порушенням вимог статті 8 Закону №2073-ІХ, згідно з якою адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи; адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи.
Не дослідивши та не відобразивши в рішенні висновки державних науково-дослідних установ, які безпосередньо спростовували звинувачення, ЦЕКК порушила стандарт обґрунтованості адміністративного акта, що призвело до упередженого, однобічного розгляду справи та винесення протиправного рішення.
Крім того, судом встановлено, що під час розгляду дисциплінарної справи стосовно судового експерта ОСОБА_1 до засідання дисциплінарної палати ЦЕКК не було допущено адвоката Лисенко І.К., яка діяла як представник в інтересах ОСОБА_2 . Суд зауважує, що оскаржуваний висновок судового експерта є доказом захисту Мирошниченка О.М. у межах відповідного кримінального провадження. З огляду на це, рішення ЦЕКК про визнання вказаного висновку необґрунтованим безпосередньо негативно впливає на процесуальні права та законні інтереси цієї особи, фактично позбавляючи її можливості повноцінно використовувати цей доказ у кримінальному процесі.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 27 Закону №2073-ІХ, заінтересованою особою (учасником адміністративного провадження) є особа, на права, свободи чи законні інтереси якої негативно впливає або може вплинути адміністративний акт. Таким чином, ОСОБА_2 за своїм правовим статусом є заінтересованою особою та учасником цього провадження. Крім того, згідно з пунктом 12 частини 1 статті 4 Закону №2073-ІХ, одним із фундаментальних принципів адміністративної процедури є гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні. 
Протиправна відмова у допуску представника заінтересованої особи - адвоката Лисенко І.К. до участі в засіданні палати ЦЕКК є порушенням права на участь та представництво. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 87 Закону №2073-ІХ, порушення гарантованого цим Законом права особи на участь в адміністративному провадженні є істотним порушенням процедури, яке тягне за собою скасування прийнятого за результатами такого провадження адміністративного акта. За таких обставин, недопуск представника заінтересованої особи до засідання колегіального органу позбавив учасника провадження висловити свою позицію та захистити свої права, що є самостійною та достатньою підставою для визнання рішення ЦЕКК протиправним і його скасування.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування акту індивідуальної дії (рішення) відповідача від 05.09.2025 №6 про відкриття дисциплінарного провадження щодо позивача та визнання протиправним та скасування акту індивідуальної дії (рішення) відповідача від 30.09.2025 №4 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення підлягають задоволенню.
Разом з тим, щодо зобов`язання відповідача виключити з Державного Реєстру атестованих судових експертів запис про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження згідно з актом індивідуальної дії (рішенням) Відповідача від 30.09.2025 №4 суд зазначає наступне.
У рішеннях у справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини вказав, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. 
Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13.04.2018 свідчить про те, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;
- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;
- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Водночас згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини 2 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача в розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача-2 як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
З огляду на це, суд дійшов висновку, що такі дії Міністерства юстиції України є суто похідними від законності самого рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Порядок ведення Державного Реєстру атестованих судових експертів регламентований чинним законодавством, яке не передбачає дискреції відповідача-2 щодо збереження в Реєстрі відомостей про стягнення, яке визнане судом протиправним та скасоване. Оскільки запис про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження був внесений до Реєстру на підставі рішення ЦЕКК від 30.09.2025 №4, яке за результатом судового розгляду визнано протиправним та скасовано, у відповідача-2 виникає обов`язок привести відомості Реєстру у відповідність до фактичних та правових обставин справи.
За таких умов, у відповідача-2 відсутня будь-яка свобода розсуду (дискреція) стосовно того, чи залишати в публічному реєстрі недостовірну інформацію про чинність скасованого заходу стягнення. Оскільки алгоритм дій державного органу у разі скасування індивідуального акта є чітко визначеним, зобов`язання відповідача-2 вчинити конкретні дії, а саме виключити з Державного Реєстру атестованих судових експертів запис про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на підставі рішення від 30.09.2025 №4, є законним, обґрунтованим та не становить собою втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Такий спосіб захисту порушеного права є належним та ефективним, оскільки забезпечує повне відновлення правового становища позивача, яке існувало до моменту прийняття скасованого протиправного акта.
Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд вважає, що відповідачі не довели правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатив за подання позовної заяви 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 02.12.2025 (а.с. 12), оригінал якої наявний у справі.
Таким чином, враховуючи положення статей 132, 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243 – 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 05.09.2025 №6 про відкриття дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). 
3. Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 30.09.2025 №4 про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення.
4. Зобов`язати Міністерство юстиції України виключити з Державного Реєстру атестованих судових експертів запис про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження згідно з рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 30.09.2025 №4.
5. Стягнути судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 00015622) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.