КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/6635/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ Справа №756/16049/24

09 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.
при секретарі - Можарівській М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Діденка Є.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стопченко Катерина Олександрівна, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,
в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила скасувати проведену на підставі договору іпотеки № 4843 від 11.10.2024 року державну реєстрацію права іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.10.2024 року, індексний номер 75517978, іпотекодавець: ОСОБА_1 , іпотекодержатель: ОСОБА_3 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договір дарування квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала в дар квартиру АДРЕСА_1 . 
У березні 2021 року позивачу випадково стало відомо, що 27.10.2020 право власності на подаровану їй у 2004 році квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2020. 
Оскільки квартира вибула з володіння позивача поза її волею, вона звернулась із позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним. 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.05.2024 позов ОСОБА_2 задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 772 від 27.10.2020; скасовано державну реєстрацію права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2020; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54794781 від 27.10.2020 про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ; в задоволенні зустрічних позовів про визнання договору дарування недійсним та про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовлено. 
Вказане рішення набрало законної сили 01.07.2024 року. 
11.10.2024 приватним нотаріусом Стопченко К.О. на підставі іпотечного договору № 4843 від 11.10.2024, у Державному реєстрі речових прав було здійснено запис про іпотеку № 57079540 стосовно квартири АДРЕСА_1 . Іпотечний договір укладено в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 11.10.2024 на суму 2060360 грн. Однак, на момент проведення відповідної реєстрації ОСОБА_1 не була власником квартири АДРЕСА_1 , оскільки рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.05.2024 року, яке набрало законної сили 01.07.2024, скасовано рішення про реєстрацію її права власності за на вказану квартиру.
З цих підстав, позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію іпотеки на вказану квартиру.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року позов задоволено повністю. Скасовано проведену на підставі договору іпотеки № 4843 від 11.10.2024 року державну реєстрацію права іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.10.2024 року, індексний номер 75517978, іпотекодавець: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 іпотекодержатель: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору в загальному розмірі 1816,80 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 при передачі квартири в іпотеку не була її власником, діяла вочевидь недобросовісно, а отже рішення про державну реєстрацію права іпотеки у Державному реєстрі речових прав прийнято за відсутності будь-яких правових підстав і не може створювати для позивача, як власника майна, жодних правових наслідків.
Оскільки відомості про іпотеку у Державному реєстрі речових прав вочевидь обмежують право позивача на вільне розпорядження своїм майном, суд вважав, що позивачем обрано належний і ефективний спосіб захисту її прав.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що оскільки ОСОБА_2 станом на 11.10.2024 р. не вчинила дії щодо внесення до ЄДРРП відомостей про скасування рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 (рішення суду), а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру було саме за ОСОБА_1 то вона мала право укладати Іпотечний договір в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 11.10.2024 на суму 2060360 грн. Даний договір не визнаний судом недійсним.
Крім того, про розгляд справи, призначений на 05.12.2025 року відповідач не була повідомлена належним чином, що є порушенням норм процесуального права.
У квітні 2026 року представник ОСОБА_2 - адвокат Іскоростенський Д. А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Позивач в судове засідання не з`явилась двічі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся засобами електронного зв`язку. Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, поштова кореспонденція була доставлена адресату 30.03.26, 04.06.2026. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась двічі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась засобами електронного зв`язку. Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, поштова кореспонденція була доставлена адресату 30.03.26, 04.06.2026.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась засобами поштового зв`язку, проте 19 червня 2026 року поштова кореспонденція повернулась до суду без вручення, причина «адресат відсутній». 
04 червня 2026 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено колегією суддів. Проте, в наступну дату судового засідання 09 липня 2026 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Пенькова О.Ю. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З огляду на те, що відповідач повторно не з`явилась в судове засідання, належним чином повідомлена про дату, час та місце його проведення, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 23.12.2004 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з іншої сторони, укладено нотаріально посвідчений договір дарування квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала в дар квартиру АДРЕСА_1 .
27.10.2020 право власності на подаровану ОСОБА_2 в 2004 році квартиру було зареєстровано заОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 27 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колич Т.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 772.
Так як квартира вибула з володіння ОСОБА_2 поза її волею, остання пред`явила позов до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (справа № 756/5466/21).
Під час розгляду справи № 756/5466/21  ОСОБА_1 пред`явила зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання договору дарування квартири недійсним, а  ОСОБА_6 подала зустрічний позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31.05.2024 року у справі № 756/5466/21 позов ОСОБА_2 задоволено. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 772 від 27.10.2020; скасовано державну реєстрацію права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2020; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54794781 від 27.10.2020 про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .
У задоволенні зустрічних позовів про визнання договору дарування недійсним та про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відмовлено.
Вказане рішення набрало законної сили 01.07.2024 року.
11.10.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стопченко К.О., зареєстровано в реєстрі за номером 4843, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 11.10.2024 року на суму 2 060 000 грн передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 407705728 від 11.12.2024, на підставі іпотечного договору № 4843 від 11.10.2024, приватним нотаріусом Стопченко К.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 75517978 від 11.10.2024 та до Державного реєстру речових прав внесені відомості про іпотеку стосовно квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
У постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18 Велика Палата Верховного Суду зробила такий висновок: «застосовуючи в контексті спірних правовідносин норми статті 391 Цивільного кодексу України та статті 26 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для ефективного захисту прав володіючого власника нерухомого майна, щодо якого до Реєстру незаконно внесено запис про право іпотеки іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, має застосовуватись негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України) з яким власник може звернутись, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про скасування державної реєстрації права іпотеки зазначеної особи. При цьому оспорювання ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного нерухомого майна або документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію права іпотеки, не є ефективним способом захисту прав власника.
Враховуючи наведене, встановивши, що на момент укладення договору іпотеки спірної квартири від 11.10.2024 року ОСОБА_7 не була її власником, про що достеменно знала, оскільки приймала участь у розгляді справа № 756/5466/21 та намагалася оскаржити рішення суду першої інстанції, апеляційний суд відмовив у відкриті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внесені до Державного реєстру речових прав відомості на підставі вказаного договору іпотеки підлягають скасуванню, як такі що порушують права позивача на вільне розпорядження своїм майном.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду щодо їх оцінки та неправильного тлумачення чинного законодавства, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справ та надав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам.
Що стосується посилань заявника на те, що вона не була належним чином повідомлена про судове засідання, призначене на 05.12.2025 року, то такі не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті та законного рішення, оскільки вона належним чином повідомлялася про призначені в справі судові засідання, проте не з`являлася в них, а подавала клопотання про їх відкладення, які суд неодноразово задовольняв. 
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року

Головуючий: Судді: