ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2026  м. Дніпро Справа № 904/6870/25 (924/1203/25)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Соп`яненко О.Ю. (доповідач), 
суддів: Джепи Ю.А., Мартинюка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 (повний текст рішення складений 16.03.2026, суддя Соловйова А.Є.) у справі №904/6870/25 (924/1203/25)

за позовом Перший Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг», м. Дніпро 
про стягнення 234 200,00 грн - основного боргу, 14 052,00 грн - інфляційних нарахувань, 5 736,30 грн - 3% річних, 35 681,81 грн – пені 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви і рішення суду першої інстанції.

08.12.2025 на адресу Господарського суду Хмельницької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» м. Дніпро про стягнення 234 200,00 грн основного боргу, 14052,00 грн інфляційних нарахувань, 5736,30 грн 3% річних, 35681,81 грн пені.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 відмовлено в задоволенні позовних вимог Першому Державному пожежно-рятувальному загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» про стягнення 234 200,00 грн - основного боргу, 14 052,00 грн - інфляційних нарахувань, 5 736,30 грн - 3% річних, 35 681,81 грн – пені. Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Перший Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області звернулось через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: 
- скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі № 904/6870/25 (924/1203/25) повністю;
- ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі;
- покласти всі витрати, пов`язані із веденням судового процесу на відповідача.
В апеляційній скарзі Перший Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 є необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи, оскільки судом належним чином не досліджено та не оцінено наявні у матеріалах справи докази. 
Апелянт наголошує, що судом фактично встановлено укладення договору № 4510 від 09.08.2022, передачу відповідачем талонів на 31 250 літрів пального на суму 1 647 500 грн, здійснення позивачем оплати, направлення та отримання відповідачем претензії, а також неповернення відповідачем 289 670,11 грн за непоставлений товар. 
На думку апелянта, єдиною підставою для відмови стало ненадання копій залишку талонів, хоча сам факт їх передачі судом не заперечувався, а талони є лише довірчими документами, що надають право на отримання пального з АЗС, і не підтверджують фактичний відпуск товару. Апелянт вважає, що суд не надав належної оцінки поданим доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, чим порушив вимоги статей 73, 74, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, а також не врахував відсутність будь-яких заперечень чи доказів з боку відповідача, який не подав відзиву та не відповів на претензію. 
Крім того, апелянт зазначає, що суд за наявності сумнівів щодо факту виконання договору міг витребувати у відповідача докази фактичного відпуску пального, однак цього не зробив. Також вказується на неналежне дослідження матеріалів справи та відсутність в електронній справі частини документів, які подавалися до суду, що, на думку апелянта, свідчить про формальний підхід до розгляду справи. Позивач посилається на практику Верховного Суду та ЄСПЛ щодо обов`язку суду надати оцінку кожному істотному доводу сторони та мотивувати відхилення доказів. Окремо апелянт посилається на судову практику у подібних правовідносинах, у тому числі рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 у справі № 910/6842/22 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2025 у справі № 904/4160/25, а також на інші рішення від 16.03.2026, якими за аналогічних обставин позовні вимоги були задоволені. У зв`язку з цим апелянт наголошує на суперечливості підходу суду до вирішення подібних спорів, у тому числі на прийнятті тим самим суддею протилежних за змістом рішень за схожих обставин. 
З огляду на наведене скаржник вважає, що суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» у межах встановлених судом процесуальних строків не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю. (суддя-доповідач), судді: Джепа Ю.А., Мартинюк С.В..  
Згідно з частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі № 904/6870/25 (924/1203/25), призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, та витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали вказаної справи.
15.05.2026 матеріали справи № 904/6870/25 (924/1203/25) надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

08.12.2025 на адресу Господарського суду Хмельницької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» м. Дніпро про стягнення 234200,00 грн основного боргу, 14052,00 грн інфляційних нарахувань, 5736,30 грн 3% річних, 35681,81 грн пені.
Ухвалою суду від 10.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 924/1203/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 10:30 год. 29.12.2025.
Ухвалою суду від 29.12.2025 розгляд справи № 924/1203/25 у підготовчому засіданні суду відкладено на 10:30 год. 19.01.2026.
08.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» від керівника Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області надійшло клопотання (вх. № 05-08/109/26), у якому заявник, посилаючись на зміст статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, просить суд справу № 924/1203/25 (за позовом Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» м. Дніпро про стягнення 234200,00 грн основного боргу, 14052,00 грн інфляційних нарахувань, 5736,30 грн 3% річних, 35681,81 грн пені) передати до Господарського суду Дніпропетровської області, яким відкрито провадження у справі № 904/6870/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг», для розгляду в межах цієї справи.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 12.01.2026 (суддя Вибодовський О.Д.) постановлено справу № 924/1203/25 за позовом Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» м. Дніпро про стягнення 234200,00 грн основного боргу, 14052,00 грн інфляційних нарахувань, 5736,30 грн 3% річних, 35681,81 грн пені передати до Господарського суду Дніпропетровської області, яким відкрито провадження у справі № 904/6870/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг», для розгляду в межах справи № 904/6870/25.
Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., код ЄДРПОУ 41449359) відкрито провадження у справі про банкрутство № 904/6870/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є. 
21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.
Відповідно до частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи № 904/6870/25 (924/1203/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є..
Ухвалою суду від 22.01.2026 прийнято позовну заяву до свого провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

09.08.2022 між Першим Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (далі – Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (далі - Продавець) був укладений Договір про закупівлю товарів № 4510 (далі - Договір). 
Згідно з пунктом 1.1. Договору Продавець зобов`язується у 2022 році поставити Покупцеві бензин А-95 та дизельне паливо (в талонах/скретч картах/паливних картах) ДК 021:2015:09130000-9 «Нафта і дистиляти» (далі - Товар), а Покупець - прийняти і оплатити такі товари.
Найменування (номенклатура, асортимент) та кількість Товару, що буде поставлятись відповідно до цього Договору: Бензин А-95 у кількості 10000 л, Дизельне паливо у кількості 21 250 л (пункт 1.2. Договору).
Відпуск Товару з АЗС здійснюється за талонами/скретч картками/паливними картками відповідно до пункту 10 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 (пункт 1.4. Договору).
Згідно пунктом 3.1. Ціна цього Договору становить 1 647 500 грн 00 коп. без ПДВ.
Відповідно до пункту 3.2. Договору, Ціна за одиницю Товару: Бензин А-95 - 50,00 грн/л, ДП - 54,00 грн/л.
Продаж талонів на Товар здійснюється згідно попередніх заявок Покупця, в яких зазначається кількість та вид Товару, за цінами, не більшими за вказані у ціновій пропозиції. Номінал талонів 5,10 та 20 л, термін дії талонів не менше одного року з дати їх продажу (пункт 5.1. Договору).
Строк (термін) поставки (передачі) талонів на Товар до 23 серпня 2022 року з дня отримання заявки на талони (пункт 5.2. Договору).
Згідно пункту 5.3. Договору, Поставка Товару (заправка автомобілів Покупця) провадиться оператором АЗС Продавця або АЗС партнерів через паливоздавальні колонки. Допускається також відпуск Товару в тару Покупця (металеві каністри).
Товар повертається (видається) Покупцю зі зберігання лише на підставі та в обмін на талони, видані Продавцем Покупцю (пункт 5.7. Договору).
На виконання договору, Продавець передав Покупцю скретч-картки на 31250,00 літрів пального на суму 1647500,00 грн, отримані за видатковою накладною від 09.08.2022 № 0152/0005359 на суму 1 647 500,00 грн.
Покупець умови договору виконав, оплата за паливо здійснена в повному обсязі, відповідно до умов договору, що підтверджується платіжним дорученням № 579 від 10.08.2022.
Постачальник не виконує свої зобов`язання за Договором, оскільки надані Постачальником скретч-карти не працюють на АЗС Авіас.
Позивач надсилав на адресу Відповідача претензію з вимогою негайно виконати належним чином зобов`язання за Договором та негайно усунити недоліки в роботі автозаправних станцій щодо своєчасного здійснення безперебійної заправки Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, або повернути кошти за невикористані талони.
На претензію Позивач відповіді не отримав, коштів повернуто також не було.
Під час розгляду справи Відповідач доказів повернення грошових коштів не надав.
У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем умов договору, Позивачем відповідно до пункту 7.2 Розділу VII. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ сторін та 625 Цивільного кодексу України, нараховано фінансові санкції, а саме: 
- інфляційні збитки у сумі 14 052,00 грн;
- 3% річних, у сумі 5 736,30 грн;
- пеню у сумі 35 681,81 грн.

6. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
09.08.2022 між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлю товарів № 4510, за умовами якого продавець зобов`язувався поставити покупцеві бензин А-95 та дизельне паливо, а покупець - прийняти та оплатити такий товар. Загальна вартість договору становила 1647 500,00 грн без ПДВ.
Судами встановлено, що на виконання умов договору відповідач передав позивачу скретч-картки на отримання 31 250 літрів пального на загальну суму 1 647 500,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 09.08.2022 № 0152/0005359, а позивач здійснив оплату зазначеної суми відповідно до платіжного доручення № 579 від 10.08.2022.
Звертаючись із позовом у цій справі, позивач посилався на те, що надані відповідачем скретч-картки не працюють на АЗС «Авіас», у зв`язку з чим відповідач фактично не виконав своїх договірних зобов`язань, а вартість невикористаного товару, за твердженням позивача, становить 234 200,00 грн. На цю суму позивачем також нараховано інфляційні втрати, 3 % річних та пеню.
Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Як правильно встановив суд першої інстанції, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б дали можливість достовірно встановити кількість невикористаних талонів (скретч-карток), кількість пального, яке за ними не було отримано, та відповідно вартість такого товару саме у розмірі 234 200,00 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції фактично встановив факт невиконання відповідачем договірних зобов`язань, а тому повинен був задовольнити позов. Сам факт укладення договору, його повної оплати покупцем та передачі відповідачем талонів на отримання пального не свідчить про наявність у відповідача грошової заборгованості саме у заявленому позивачем розмірі.
Предметом доказування у цій справі є, зокрема, не лише факт існування договірних правовідносин та здійснення оплати за договором, а й обсяг невиконаного відповідачем зобов`язання та розмір грошової вимоги, яка підлягає стягненню. Саме ці обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Посилання апелянта на те, що видаткова накладна підтверджує лише передачу талонів, а самі талони є документами, що дають право на отримання пального, не спростовує висновків суду першої інстанції, а навпаки, підтверджує необхідність встановлення того, яка саме кількість переданих талонів була використана, а яка залишилась невикористаною. Оскільки саме невикористаний залишок талонів є тим показником, за яким можливо визначити кількість фактично неотриманого пального та його вартість, відсутність доказів такого залишку унеможливлює достовірне визначення розміру основної заборгованості.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні суду першої інстанції зазначено про твердження позивача щодо залишку суми, на яку ним не отримано товар, у розмірі 289 670,11 грн, тоді як предметом позовних вимог є стягнення 234 200,00 грн основного боргу. 
Разом з тим матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можливо достовірно визначити розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та встановити, яким саме чином сформовано заявлену до стягнення суму 234 200,00 грн. Позивачем не доведено кількість пального, фактично отриманого за переданими талонами, кількість пального, яке залишилося неотриманим, а також вартість такого залишку. За відсутності зазначених даних неможливо встановити відповідність заявленої до стягнення суми фактичному обсягу невиконаного зобов`язання. Сам факт здійснення попередньої оплати та передачі талонів на отримання пального не є достатнім для висновку про наявність у відповідача заборгованості саме у розмірі 234 200,00 грн.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
За приписами статей 73, 74, 76, 77, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України саме сторона, яка посилається на певні обставини як на підставу своїх вимог, повинна довести такі обставини належними, допустимими та достовірними доказами. При цьому наявність обставини визнається доведеною за умови, якщо докази, надані на її підтвердження, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Застосування стандарту вірогідності доказів, передбаченого статтею 79 Господарського процесуального кодексу України, не звільняє сторону від необхідності надати докази на підтвердження відповідної обставини. Вірогідність доказів оцінюється судом лише за наявності сукупності доказів, які дають можливість встановити відповідну обставину. 
Позивачем не доведено належними доказами саме розмір заявленої до стягнення заборгованості.
Також не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про те, що відповідач не подав відзиву на позовну заяву, не надав заперечень на претензію та не спростував доводи позивача.
Неподання відповідачем відзиву не є безумовним визнанням ним позовних вимог та не звільняє позивача від обов`язку довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Відсутність заперечень відповідача не може замінити належні та допустимі докази розміру заборгованості, оскільки господарський суд вирішує спір на підставі доказів, наданих учасниками справи, та оцінює їх у сукупності відповідно до вимог процесуального закону.
Апелянта посилається на те, що суд першої інстанції мав відповідно до частини 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України витребувати у відповідача докази виконання умов договору.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження своїх вимог або заперечень. Тому саме позивач має надати докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Суд не зобов`язаний самостійно збирати докази замість сторони та доводити обставини, які є підставою для позову.
Відповідно до частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, прямо передбачених законом. Отже, наведена апелянтом норма не встановлює безумовного обов`язку суду за відсутності належних доказів у позивача самостійно витребовувати у відповідача докази на підтвердження позовних вимог.
Якщо позивач вважав, що необхідні для підтвердження його вимог докази перебувають у відповідача та не можуть бути отримані ним самостійно, він не був позбавлений можливості скористатися процесуальним механізмом витребування доказів у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, обґрунтувавши відповідне клопотання.
Доводи апелянта про те, що відповідач не надав доказів фактичної видачі пального, не спростовують висновків суду першої інстанції. Саме позивач повинен довести наявність та розмір заборгованості, тому відсутність у відповідача доказів на підтвердження фактичної видачі пального не може вважатися доказом існування заборгованості у заявленому позивачем розмірі.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України. Суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази, встановив обставини укладення договору, його виконання в частині передачі талонів та здійснення оплати, а також перевірив доводи позивача щодо невиконання відповідачем договірних зобов`язань. За результатами оцінки доказів суд дійшов висновку про відсутність можливості встановити конкретний обсяг невиконаного зобов`язання та розмір заборгованості.
Незгода апелянта з такою оцінкою доказів не свідчить про порушення судом вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний перегляд не має на меті заміну належного доказування припущеннями сторони щодо того, яким саме був залишок невикористаного товару.
Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду щодо обов`язку суду досліджувати та оцінювати подані сторонами докази також не спростовують правильності рішення суду першої інстанції. Обов`язок суду надати оцінку доказам не означає обов`язку визнати доведеними обставини, які цими доказами не підтверджуються. У справі суд першої інстанції навів мотиви, з яких дійшов висновку про недостатність доказів для встановлення розміру основного боргу, а тому доводи апелянта про те, що суд фактично не дослідив надані докази, є безпідставними.
Також колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду щодо обов`язку суду мотивувати судове рішення. Суд першої інстанції навів правові та фактичні підстави, з яких відмовив у задоволенні позову, та надав оцінку суттєвим для вирішення спору обставинам. Вимога щодо мотивованості судового рішення не означає необхідності надання детальної відповіді на кожен аргумент сторони, якщо судом наведено достатні мотиви, які дають змогу зрозуміти підстави прийняття відповідного рішення.
Щодо доводів апелянта про відсутність в електронному суді окремих документів, які, за його твердженням, були направлені до суду, колегія суддів зазначає, що такі доводи не свідчать про незаконність оскаржуваного рішення. Апелянт не довів, що відповідні документи містили відомості, які підтверджують саме розмір заявленого до стягнення боргу, та що їх неврахування призвело до неправильного вирішення спору. Більше того, обставини щодо передачі талонів за видатковою накладною від 09.08.2022 № 0152/0005359 судом першої інстанції були встановлені та враховані при вирішенні спору.
Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на рішення інших господарських судів у справах № 910/6842/22, №904/4160/25 та інших справах, у яких, за твердженням апелянта, за подібних обставин позовні вимоги були задоволені.
Висновки суду в іншій справі не звільняють сторону від обов`язку довести обставини саме у цій справі та не мають для суду наперед встановленої сили щодо оцінки доказів, які містяться у конкретній справі. Для застосування правового висновку суду необхідно враховувати фактичні обставини відповідної справи, предмет і підстави позову, умови договору та доказову базу, яка була предметом дослідження. Самого посилання на інший результат розгляду спору за подібним договором для спростування рішення суду першої інстанції недостатньо.
Не має правового значення для правильності оскаржуваного рішення і посилання апелянта на те, що тим самим суддею в інших справах за подібних обставин були прийняті рішення про задоволення позовних вимог. Рішення суду у кожній конкретній справі приймається з урахуванням доказів, поданих саме у цій справі, та встановлених на їх підставі фактичних обставин. Відмінність результатів розгляду різних справ не свідчить про неправильне застосування норм права або неповноту дослідження доказів у цій справі.
Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені колегія суддів зазначає, що такі вимоги є похідними від основної вимоги про стягнення заборгованості. Для їх задоволення необхідним є встановлення факту існування та розміру основного грошового зобов`язання, моменту виникнення прострочення та періоду, за який здійснюється відповідне нарахування. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність основного боргу саме у заявленому розмірі 234 200,00 грн, підстави для задоволення похідних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені у заявлених сумах також відсутні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції. Водночас апелянт не зазначив, які саме обставини суд встановив неправильно та які норми матеріального чи процесуального права суд застосував неправильно.
Крім того, апелянтом до апеляційної скарги додано докази, а саме видаткові накладні, скретч-картки та специфікацію, які не були подані до суду першої інстанції. Колегія суддів апеляційної інстанції не приймає зазначені докази, оскільки вони не були подані до суду першої інстанції.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Дніпропетровської області про недоведеність позивачем заявленого розміру основної заборгованості та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення похідних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/6870/25 (924/1203/25) підлягає залишенню без змін.

7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

8. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника. 

З підстав наведеного та керуючись статями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі № 904/6870/25 (924/1203/25) – залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі № 904/6870/25 (924/1203/25) – залишити без змін. 
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.Ю. Соп`яненко

Суддя Ю.А. Джепа 

Суддя    С.В. Мартинюк