Справа № 717/1126/26 
Номер провадження2-а/717/48/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2026          селище Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Кудиби З. І.,
секретаря судового засідання Житарюк А. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Кельменецького районного суду Чернівецької області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 від 11.02.2026 року № 184 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17 000,00 грн., а провадження у справі закрити.
18 червня 2026 року ухвалою суду провадження у справі було відкрито, призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та витребувано від відповідача копії всіх матеріалів справи для належного ознайомлення з обставинами, що мають юридичне значення для прийняття рішення.
14 липня 2026 року до суду надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, а також на те, що її прийнято уповноваженою посадовою особою в межах наданих законом повноважень. До відзиву відповідачем долучено копії документів, які, на його думку, підтверджують правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши доводи сторін у їх сукупності, суд встановив наступне.
Позивач зазначає, що 11 лютого 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Позивач вказує, що про існування оскаржуваної постанови він не знав, оскільки під час її розгляду не був присутній та копії постанови не отримував. За його твердженням, про притягнення до адміністративної відповідальності він дізнався лише після отримання його представником відповіді Жовківського відділу державної виконавчої служби у травні 2026 року, з якої стало відомо про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеної постанови.
Позивач вважає, що оскаржувану постанову винесено з порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та положень Конституції України.
Зокрема, позивач зазначає, що підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності стало неприбуття 30 жовтня 2025 року за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що кваліфіковано за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Разом із тим позивач стверджує, що за вказаним фактом він уже був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05 лютого 2026 року № R328400, винесеною на підставі того самого протоколу про адміністративне правопорушення № 184 від 29 січня 2026 року. Позивач зазначає, що не оспорював факт вчинення правопорушення, скористався правом на сплату половини суми штрафу та сплатив адміністративне стягнення в установленому законом розмірі.
Крім того, позивач зазначає, що після винесення постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 працівники зазначеного органу повідомили його, що про притягнення до адміністративної відповідальності буде поінформовано ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому справа, призначена до розгляду останнім, буде закрита. Позивач зазначає, що саме з цих підстав він вважав питання про притягнення його до адміністративної відповідальності остаточно вирішеним.
На переконання позивача, відповідач повторно притягнув його до адміністративної відповідальності за одне й те саме адміністративне правопорушення, а саме за неприбуття 30 жовтня 2025 року за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча за вказаний факт він уже був підданий адміністративному стягненню. Позивач вважає, що такі дії суперечать положенням статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
З огляду на викладене позивач вважає, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 лютого 2026 року № 184 є протиправною, оскільки його двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за одне й те саме діяння, у зв`язку з чим просить суд скасувати зазначену постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
У відзиві на позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_4 позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Відповідач зазначає, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 лютого 2026 року № 184 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення є законною, обґрунтованою та прийнятою в межах наданих законом повноважень.
На обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на положення частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, та зазначає, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності зазначених вимог було дотримано.
Відповідач також звертає увагу, що на території України діє правовий режим воєнного стану та триває загальна мобілізація, у зв`язку з чим продовжується особливий період, а військовозобов`язані зобов`язані виконувати вимоги законодавства про військовий обов`язок, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Посилаючись на положення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, відповідач зазначає, що військовозобов`язані зобов`язані з`являтися за викликом територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки та місце, зазначені у повістці.
Відповідач вказує, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . За допомогою автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи «Оберіг» на його ім`я було сформовано електронну повістку про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, яка була направлена для вручення засобами поштового зв`язку.
За твердженням відповідача, позивач у визначені повісткою дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про поважність причин неявки не повідомив та у подальшому також не прибув, чим порушив вимоги законодавства про військовий обов`язок, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Крім того, відповідач зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП, а також повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, призначеного на 11 лютого 2026 року, однак на її розгляд позивач не з`явився та причин своєї неявки не повідомив.
Також відповідач вважає, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови не вбачається.
З огляду на викладене відповідач вважає постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 лютого 2026 року № 184 законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з абзацом третім частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані прибувати за викликом відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виконання обов`язків, визначених законом.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені у повістці.
Разом із тим, предметом розгляду у даній справі є не встановлення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення як такого, а перевірка правомірності повторного притягнення його до адміністративної відповідальності за одне й те саме діяння.
Відповідно до статей 72, 77 Кодексу адміністративного судочинства України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, а в адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статей 245, 251 та 280 КУпАП орган (посадова особа), який розглядає справу про адміністративне правопорушення, зобов`язаний своєчасно, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи і вирішити її у точній відповідності із законом.
Судом встановлено, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 № R328400 від 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП за нез`явлення 30 жовтня 2025 року за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана постанова прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 184 від 29 січня 2026 року, складеного працівниками І відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 . З матеріалів справи вбачається, що позивач погодився із вчиненим правопорушенням та сплатив накладений адміністративний штраф.
Разом із тим судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 184 від 11 лютого 2026 року позивача повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП за ті самі дії, а саме нез`явлення 30 жовтня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому підставою для прийняття зазначеної постанови слугував той самий протокол про адміністративне правопорушення № 184 від 29 січня 2026 року.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що обидві постанови винесені щодо однієї особи, стосуються однієї й тієї самої події адміністративного правопорушення, кваліфікованої за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, та ґрунтуються на одному й тому самому протоколі про адміністративне правопорушення.
Наведені обставини свідчать, що після притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05 лютого 2026 року № R328400 відповідачем повторно прийнято рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за те саме адміністративне правопорушення, що і стало предметом судового розгляду у даній справі.
Разом із цим суд вважає за необхідне надати оцінку доводам сторін щодо дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, а також брати участь у розгляді справи.
Зазначені процесуальні гарантії є складовою права особи на захист та підлягають забезпеченню під час провадження у справах про адміністративні правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення № 184 від 29 січня 2026 року містить відомості про повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, призначеного на 11 лютого 2026 року.
Водночас позивач посилається на те, що після винесення ІНФОРМАЦІЯ_3 постанови від 05 лютого 2026 року № R328400, якою його вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, працівники зазначеного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомили його, що ІНФОРМАЦІЯ_4 буде проінформований про прийняте рішення, а провадження щодо нього фактично не здійснюватиметься.
За твердженням позивача, саме з цих підстав він вважав питання про притягнення його до адміністративної відповідальності остаточно вирішеним та не очікував повторного розгляду справи.
Разом із тим наведені обставини не мають вирішального значення для правильного вирішення спору, оскільки предметом судового розгляду у даній справі є питання допустимості повторного притягнення особи до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Вирішальне значення у цій справі має встановлена судом обставина, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05 лютого 2026 року № R328400 позивача вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за нез`явлення 30 жовтня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 184 від 29 січня 2026 року.
Незважаючи на це, постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 лютого 2026 року № 184 позивача повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за той самий факт нез`явлення 30 жовтня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому підставою для винесення обох постанов був один і той самий протокол про адміністративне правопорушення.
За таких обставин суд доходить висновку, що незалежно від дотримання окремих процесуальних вимог під час розгляду справи відповідачем було повторно застосовано до позивача адміністративне стягнення за одне й те саме адміністративне правопорушення, що є неприпустимим.
Суд не бере до уваги доводи позивача в тій частині, що він не підлягав притягненню до адміністративної відповідальності з огляду на можливість отримання територіальним центром комплектування та соціальної підтримки його персональних даних шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими державними інформаційними системами.
Відповідно до примітки до статей 210, 210-1 КУпАП передбачено, що положення зазначених статей не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного чи резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями яких є державні органи.
Разом із тим наведена норма не звільняє військовозобов`язаного від виконання покладених на нього законом обов`язків щодо уточнення персональних даних та виконання інших вимог законодавства про військовий обов`язок і мобілізаційну підготовку. Можливість отримання відповідної інформації шляхом електронної інформаційної взаємодії не підміняє такого обов`язку.
Отже, зазначені доводи позивача не є підставою для задоволення позову.
Водночас встановлені судом обставини свідчать про те, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05 лютого 2026 року № R328400 позивача вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ті самі дії, за які постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 лютого 2026 року № 184 його повторно притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Зазначена конституційна гарантія відображає загальновизнаний принцип права non bis in idem, відповідно до якого особа не може бути повторно притягнута до відповідальності після остаточного вирішення питання щодо її відповідальності за ту саму подію.
Оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивача вже було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 за тим самим фактом, повторне винесення ІНФОРМАЦІЯ_3 постанови про накладення адміністративного стягнення за тією самою подією та на підставі того самого протоколу суперечить вимогам статті 61 Конституції України та свідчить про протиправність оскаржуваної постанови.
За таких обставин відповідач вийшов за межі своїх повноважень, повторно реалізувавши повноваження щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, щодо якого вже існувало остаточне рішення компетентного органу.
Наведена обставина сама по собі є достатньою правовою підставою для визнання постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 лютого 2026 року № 184 протиправною та її скасування.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 532 грн 48 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією.
З огляду на задоволення позовних вимог суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 532 грн 48 коп.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72–77, 90, 139, 241–246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 245, 247, 251, 268, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтею 61 Конституції України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності – задовольнити.
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 184 від 11 лютого 2026 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 17 000,00 грн.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано апеляційним судом, набирає законної сили після: повернення апеляційної скарги; відмови у відкритті або закриття апеляційного провадження; прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Повний текст судового рішення складено 15 липня 2026 року.
Реквізити сторін:
Позивач:  ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи відсутній).

Суддя          Кудиба З. І.