ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 158/2188/26 пров. № А/857/30717/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,
з участю секретаря судового засідання - Богачука Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 травня 2026 року, що ухвалив суддя Костюкевич О.К. у місті Ківерці, у справі № 158/2188/26 за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило продовжити строк затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2026 працівники ДСР НП України виявили ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, на думку позивача, порушив вимоги Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", оскільки проживав без документів, які б надавали йому право законно перебувати на території України.
Позивач зазначив, що у ході перевірки не встановлено, коли та яким чином відповідач прибув до України, оскільки такі відомості відсутні в системі "Аркан".
Також позивач покликається на те, що у 2023 році на ім`я відповідача оформлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 10.04.2007. 
У подальшому, відповідно до висновку за результатами проведеної службової перевірки підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, паспорт серії НОМЕР_1 на ім`я відповідача визнаний оформленим з порушенням вимог законодавства, оскільки паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 10.04.2007 виданий на ім`я особи з іншими анкетними даними.
Крім цього, позивач зазначає, що, відповідно до листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України № 6.5-1016/6-26 від 21.01.2026, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з питань встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України до органів міграційної служби у встановленому порядку не звертався. Після закінчення законного строку перебування територію України не покинув.
Позивач вказує, що з питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи отримання статусу особи без громадянства відповідач до компетентних органів не звертався, будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав, а також не має документів, на підставі яких можливо ідентифікувати його особу та які надавали б право перетину державного кордону для виїзду з України.
24.02.2026 уповноважена особа Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача прийняла рішення про примусове видворення з України та притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, а саме перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.
Також позивач покликається на те, що 24.02.2026 о 18 год. 30 хв. відповідача затримали в порядку ч. 2 ст. 263 КУпАП строком на 72 години та помістили до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
26.02.2026 Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області звернулося до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на шість місяців.
27.02.2026 Ківерцівський районний суд Волинської області у справі № 158/846/26 частково задовольнив адміністративний позов та ухвалив затримати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк, визначений ч. 11 ст. 289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати три місяці.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2026 у справі № 158/846/26 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підтвердження вжиття заходів для ідентифікації та забезпечення примусового видворення позивач зазначив, що 24.02.2026 та 06.05.2026 Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області надіслало запити до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням сприяти в ідентифікації відповідача. 
На момент звернення до суду відповіді не надійшли.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.05.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Продовжено строк затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на три місяці.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутні документи, що дають право на виїзд з України, а також документи на підтвердження законності перебування на території України. 
Суд першої інстанції врахував, що відповідач не подавав заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Суд першої інстанції також виходив з того, що позивач вживав заходи, спрямовані на ідентифікацію відповідача та забезпечення процедури примусового видворення, зокрема направляв запити до Департаменту консульської служби МЗС України, відповіді на які на час розгляду справи не надійшли.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що представник позивача не довів наявності обставин, які є достатніми для продовження строку затримання відповідача саме на шість місяців. 
З огляду на це суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовжити строк затримання на три місяці, що, на думку суду першої інстанції, унеможливить необґрунтоване зволікання позивача під час належного вжиття заходів у визначений законом спосіб та порядок, а також дозволить уникнути порушення прав відповідача.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач ОСОБА_1 , який просить скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.05.2026 у справі № 158/2188/26 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки доказам.
Апелянт зазначає, що позивач посилається на оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 з порушенням вимог законодавства, однак не довів, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , який, за твердженням апелянта, перебуває у володінні відповідача, анульований, визнаний недійсним або вилучений.
Одночасно відповідач посилається на висновок службової перевірки № 35/2026 від 22.01.2026, зі змісту якого, за твердженням позивача можна зробити висновок, що ОСОБА_1 звертався за оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон та надавав паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 . При цьому апелянт зазначає, що позивач не надав доказів наслідків проведених слідчих дій, не навів даних про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а суд першої інстанції ці обставини не дослідив.
Також апелянт вказує, що позивач фактично не вживав належних заходів для ідентифікації відповідача, оскільки за три місяці надіслав лише два запити до Департаменту консульської служби МЗС України. 
На думку апелянта, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ухилявся від співпраці з органами ДМС України, а також докази звернення до відповідача щодо заповнення заяви-анкети, надання фотографій чи відібрання дактилоскопічної карти.
Разом з тим апелянт зазначає, що має дійсне посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 25.01.2026, яке, на думку апелянта, також посвідчує особу та ідентифікує ОСОБА_1 .
Окремо апелянт посилається на те, що 12.05.2026 на адресу позивача заступник командира Міжнародного миротворчого батальйону імені Джохара Дудаєва надіслав клопотання про передачу ОСОБА_1 на поруки Міжнародного миротворчого батальйону імені Джохара Дудаєва, проте позивач це питання не розглянув.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на зміст апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції в частині висновку про наявність підстав для продовження строку затримання відповідача на три місяці.
Суд першої інстанції встановив, що 24.02.2026 працівники ДСР НП України виявили ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території України без документів, які б надавали йому право законного перебування.
Під час перевірки не встановлено, коли та яким чином відповідач прибув до України, оскільки такі відомості відсутні в системі "Аркан".
У 2023 році на ім`я відповідача оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 10.04.2007.
Відповідно до висновку службової перевірки № 35/2026 від 22.01.2026 паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено з порушенням вимог законодавства. 
У висновку зазначено, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , використаний як підстава для оформлення паспорта для виїзду за кордон, за даними перевірки належить іншій особі.
Відповідно до листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України № 6.5-1016/6-26 від 21.01.2026, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з питань встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України до органів міграційної служби в установленому порядку не звертався.
Відповідач не звертався до компетентних органів з питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи отримання статусу особи без громадянства.
24.02.2026 уповноважена особа Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області щодо відповідача прийняла рішення про примусове видворення з України та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП.
Того ж дня відповідача затримано в порядку ч. 2 ст. 263 КУпАП та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
27.02.2026 Ківерцівський районний суд Волинської області у справі № 158/846/26 ухвалив рішення про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на строк, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати три місяці. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2026 це рішення залишено без змін.
24.02.2026 та 06.05.2026 Центральне міжрегіональне управлінням ДМС у м. Києві та Київській області надіслало запити до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням сприяти в ідентифікації відповідача. 
Станом на час розгляду справи у суді першої інстанції відповіді на ці запити не надійшли.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якої прийняте рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, відповідний суб`єкт владних повноважень подає до місцевого загального суду як адміністративного суду позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного із заходів, передбачених цією нормою.
Такими заходами є, зокрема, затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України, затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, взяття на поруки підприємством, установою чи організацією, зобов`язання внести заставу.
Частиною одинадцятою статті 289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк не може перевищувати вісімнадцяти місяців.
Частиною дванадцятою статті 289 КАС України передбачено, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган або підрозділ, за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов.
У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом або підрозділом для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Відповідно до частини тринадцятої статті 289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи країни походження особи без громадянства або документів, необхідних для ідентифікації особи.
Згідно з пунктом 16 частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", паспортний документ іноземця - це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
Відповідно до пункту 22 статті 4 цього Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.
Частиною першою статті 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового чи тимчасового захисту або отримання притулку.
Зміст наведених норм свідчить про те, що затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення є винятковим заходом, який застосовується за наявності встановлених законом підстав. Водночас продовження строку такого затримання можливе за умови, що у встановлений строк неможливо завершити ідентифікацію особи або забезпечити примусове видворення, зокрема у зв`язку з неодержанням необхідної інформації чи документів.
Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для продовження строку затримання, апеляційний суд зазначає наступне.
Суд першої інстанції встановив, що на час розгляду справи відповідач не мав документа, який дає право на виїзд з України, а також документа, який підтверджує законність його перебування на території України. 
Посилання апелянта на наявність у відповідача паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 не може бути достатньою підставою для висновку про відсутність передбачених статтею 289 КАС України підстав для продовження строку затримання, оскільки матеріали справи містять дані службової перевірки та відповідь територіального органу ДМС, згідно з якими факт видачі такого паспорта на ім`я ОСОБА_1 не підтверджено, а відповідним паспортом документовано іншу особу.
Доводи апелянта про те, що цей паспорт не вилучений, не анульований або не визнаний недійсним, самі по собі не спростовують висновку суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача належного паспортного документу, який дає право на виїзд з України та може бути використаний для завершення процедури примусового видворення.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що предметом цієї справи є не вирішення питання про належність відповідача до громадянства України чи законність оформлення окремого паспортного документа як самостійний спір, а перевірка наявності підстав для продовження строку затримання з метою ідентифікації відповідача.
Щодо доводів апелянта про наявність у відповідача посвідчення водія серії НОМЕР_3 , виданого 25.01.2026, апеляційний суд зазначає наступне.
Посвідчення водія за своїм призначенням не є паспортним документом іноземця, у розумінні пункту 16 частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", не підтверджує право законного перебування іноземця на території України та не надає права на виїзд з України. 
Тому наявність у відповідача посвідчення водія не усуває підстав, з якими закон пов`язує можливість продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування.
Щодо доводів апелянта про те, що позивач не довів відсутності співпраці з боку відповідача, апеляційний суд зазначає наступне.
Частина тринадцята статті 289 КАС України передбачає, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. 
Тому, на переконання апеляційного суду, з огляду на те, що процес ідентифікації триває, суд першої інстанції правильно врахував те, що позивач не отримав інформації та документів, необхідних для ідентифікації відповідача і забезпечення його примусового видворення, незважаючи на направлення запитів до Департаменту консульської служби МЗС України 24.02.2026 та 06.05.2026.
З огляду на вказане, відсутність у матеріалах справи доказів відсутності співпраці з боку іноземців (ухилення відповідача від заповнення анкети, надання фотографій чи проходження дактилоскопії) не спростовує іншої встановленої судом першої інстанції умови, а саме неодержання інформації та документів, необхідних для ідентифікації особи та оформлення документів для виїзду.
Водночас апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції критично оцінив обсяг заходів, вжитих позивачем, підставно продовживши строк затримання на три місяці, а не на шість, як просив позивач.
Щодо доводів апелянта про необхідність застосування альтернативного заходу у вигляді взяття на поруки Міжнародним миротворчим батальйоном імені Джохара Дудаєва, апеляційний суд зазначає наступне.
Пункт третій частини першої статті 289 КАС України, передбачає за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, а саме взяття на поруки підприємством, установою чи організацією.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що сам факту звернення певної організації до органу ДМС не є безумовною підставою для застосування такого заходу.
У кожному окремому випадку суд зобов`язаний оцінити, чи забезпечить такий захід досягнення мети провадження, а саме ідентифікацію особи, оформлення необхідних документів та забезпечення виконання рішення про примусове видворення у разі наявності правових підстав для такого виконання.
Посилання апелянта на те, що 12.05.2026 на адресу позивача надіслано клопотання про передачу відповідача на поруки, не спростовує встановленої судом першої інстанції відсутності у відповідача належного документа, що дає право на виїзд з України, та не свідчить про можливість завершення процедури ідентифікації без перебування відповідача у пункті тимчасового перебування.
Крім цього, апелянт не навів доводів, які б свідчили про те, що суд першої інстанції за наявними матеріалами справи був зобов`язаний застосувати саме цей альтернативний захід, а не продовжити строк затримання на строк, який суд визнав достатнім і пропорційним.
Щодо доводів апелянта про зупинення дії рішення про примусове видворення у зв`язку з його оскарженням, апеляційний суд зазначає наступне.
Оскарження рішення про примусове видворення може впливати на можливість фактичного виконання такого рішення до завершення відповідного судового розгляду. Водночас це не виключає можливості продовження строку затримання особи з метою її ідентифікації та забезпечення примусового видворення, якщо для цього наявні підстави, передбачені статтею 289 КАС України.
У цьому контексті апеляційний суд вважає, що продовження строку затримання у цій справі спрямоване на забезпечення можливості проведення ідентифікаційних дій та оформлення документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування особи в Україні, необхідних для завершення процедури легалізації та врегулювання правового статусу іноземця або особи без громадянства, з урахуванням результатів розгляду справи щодо правомірності рішення про примусове видворення.
Тому доводи апелянта про оскарження рішення про примусове видворення не є достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що продовження строку затримання не звільняє позивача від обов`язку діяти з належною ретельністю, своєчасно вживати заходів для ідентифікації відповідача, отримання необхідних документів, перевірки можливості застосування альтернативних заходів та забезпечення дотримання прав відповідача.
Водночас обставини, на які посилається апелянт, не свідчать про відсутність правових підстав для продовження строку затримання на три місяці та не спростовують висновку суду першої інстанції про необхідність завершення процедури ідентифікації відповідача.
Таким чином апеляційний суд дійшов до висновку, що на час вирішення справи процедура ідентифікації відповідача та оформлення документів, необхідних для його примусового видворення - не завершена, а тому наявні правові та фактичні підстави для продовження строку затримання відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на три місяці. 
За таких обставин позовні вимоги про продовження строку затримання ОСОБА_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на три місяці є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 289, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 травня 2026 року у справі № 158/2188/26 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель