Справа № 308/6577/19

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого – судді Придачука О.А.
за участю секретаря судового засідання – Бомбушкаря В.П.
представника позивача – адвоката Дудурича І.В.
представника відповідача Сюртівської сільської ради – адвоката Сочки В.І.
представника відповідача ТОВ «Оптімакс +» - адвоката Горінецького О.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом ОСОБА_1 ,в інтересах якої діє адвокат Дудурич Ігор Володимирович, до Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, ТОВ «Оптімакс+», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - державний реєстратор Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Коцан Микола Мирославович, Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власностіі

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що йому належать права на комплекс будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , як правонаступнику ТОВ «Насіння». 08.05.2018 року державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності на комплекс будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 за Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області без правових підстав, чим порушив його майнові права. Позивач стверджує, що посадові особи Сюртівської сільської ради своїми діями порушили його право власності, порушили законодавство України щодо обліку та оформлення безхазяйного майна.
А тому згідно змінених позовних вимог, із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.06.2022 року та заяви про зміну предмету позову від 12.03.2024 року, просить скасувати державну реєстрацію права власності Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на комплекс будівель та споруд, об"єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1549658821248) оформлене на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 41031772 від 11.05.2018 року 08:53:50 годин" і видане державним реєстратором Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Коцан Миколою Мирославовичем, припинити право власності Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на указане нерухоме майно та  витребувати із незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімакс +» (ідентифікаційний код юридичної особи 43084210, місцезнаходження: 89432, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Сюрте, вул. Ракоці, буд. 2) на користь ОСОБА_1 комплекс будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1549658821248), що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов, з наведених у позові підстав. 

Представник відповідача Сюртівської сільської ради - адвокат Сочка В.І. у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що позивач не довів порушення своїх прав та законних інтересів, не надав жодного доказу про те, що спірне майно за чинними на той час правилами державної реєстрації права власності на нерухоме майно було зареєстровано за ТОВ «Насіння» та його правопопередниками (Обласною спеціалізованою станцією по травах, Закарпатським обласним виробнично-науковим сортонасінницьким об`єднанням «Насіння», ЗАТ «Насіння»), не доведено, що комплекс будівель та споруд був переданий ТОВ «Насіння» при його створенні, тощо. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ТОВ «Оптімакс +» - адвокат Горінецький О.Й. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем протягом всього судового розгляду не вказано які саме його права порушені, а вимоги наведені в позовній заяві не підтверджені та не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, а докази, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, не відповідають вимогам ЦПК України.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Коцан М.М. та представник Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
У матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі представника Оноківської сільської ради за наявними матеріалами. 
Причини неявки у судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державного реєстратора Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Коцан М.М.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд доходить наступного.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77-80 ЦПК України).
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Судом встановлено, що 02.02.1976 року виконавчим комітетом Ужгородської районної Ради депутатів трудящих була передана Закарпатській обласній міжколгоспній насіневій станції Закарпатської обл. УРСР земельна ділянка площею 1,6500 га в постійне користування.
На вказаній земельній ділянці був збудований комплекс будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 (в подальшому адреса змінена на АДРЕСА_1 ), що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи.
18.09.1989 року відбулась реорганізація Закарпатської обласної міжколгоспної спеціалізованої насіннєвої станції, яка була перетворена в Закарпатське обласне виробничо-наукове сортонасінницьке об`єднання «Насіння», що підтверджується протоколом установчих зборів № 1 від 18.09.1989 року.
28.11.1996 року рішенням Сюртівської сільської Ради народних депутатів земельна ділянка під комплексом будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 передана в постійне користування акціонерному товариству «Насіння», що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею ІІ-ЗК № 000790 від 07.02.1997 року.
06.03.1997 році Обласне об`єднання «Насіння» було перетворене в Закрите акціонерне товариство «Насіння», що підтверджується установчим договором від 06.03.1997 року.
14.02.2003 року загальними зборами ЗАТ «Насіння» майно було закріплено за акціонерами товариства згідно їх процентної частки: за акціонером ОСОБА_2 - 10,5 %, за акціонером ТОВ «Міор» - 23,6 %, за акціонерами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - 7,6 %, за акціонером ОСОБА_5 - 3,3 %, за акціонером ОСОБА_6 - 55,0 %, що підтверджується протоколом № 11 від 14.02.2003 року.
Передача майна акціонерам була оформлена: на підставі акту розподілу та закріплення майнових часток № 1 від 14.02.2003 року - акціонеру ОСОБА_2 , на підставі акту розподілу та закріплення майнових часток № 2 від 14.02.2003 року - акціонеру ТОВ «Міор», на підставі акту розподілу та закріплення майнових часток № 3 від 14.02.2003 року - акціонерам ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , на підставі акту розподілу та закріплення майнових часток № 4 від 14.02.2003 року - акціонеру ОСОБА_5 , на підставі актом розподілу та закріплення майнових часток № 5 від 14.02.2003 року - акціонеру ОСОБА_6 . Також за акціонерами була закріплена територія ЗАТ «Насіння» де знаходиться закріплені за ними будівлі і споруди, що підтверджується протоколом № 11 від 14.02.2003 року.
Згідно протоколу № 11 від 14.02.2003 року ЗАТ «Насіння» реорганізовано шляхом поділу на: 
ТОВ «Насіння», де були об`єднанні частки акціонерів ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що становило 65,9 % балансової вартості основних і оборотних засобів реорганізованого ЗАТ «Насіння».
ТОВ «Міор», де об`єднані частки акціонерів ТОВ «Міор» (23,6 %) і ОСОБА_7 (10,5 %), що в загальному становило 34,1 % балансової вартості основних і оборотних коштів ЗАТ «Насіння».
12.05.2003 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Насіння» (надалі - ТОВ «Насіння»), що підтверджується установчим договором від 12.05.2003 року, протоколом № 1 від 12.05.2003 року. 
У п. 1.2 установчого договору від 12.05.2003 року зазначено, що ТОВ «Насіння» являється правонаступником ЗАТ «Насіння» в частині 65,9 % майна реорганізованого ЗАТ «Насіння». 
Засновники внесли до статутного фонду ТОВ «Насіння» майно та грошові кошти на суму: ОСОБА_6 – 235128,00 грн., з них в статутний фонд 17600,00 грн., ОСОБА_3 – 29038,00 грн., з них 2200,00 грн. в статутний фонд., ОСОБА_4 – всього 1613,00 грн., з них в статутний фонд 200,00 грн., що підтверджується п. 4.1 установчого договору.
17.04.2003 року рішенням виконавчого комітету Сюртівської сільскої ради оформлено право власності на об`єкти нерухомості за ЗАТ «Насіння», що розміщене за адресою АДРЕСА_1 у формі колективної власності, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Сюртівської сільскої ради № 18 від 17.04.2003 року.
12.05.2003 року директором ТОВ «Насіння» було обрано ОСОБА_6 , що підтверджується протоколом № 1 від 12.05.2003 року. 
28.11.2003 року Сюртівська сільська рада видавала членам ТОВ «Насіння» свідоцтва про право власності на майнові паї члена колективного сільськогосподарського підприємства, що розміщене за адресою АДРЕСА_1 . 
16.03.2007 року учасники ТОВ «Насіння» ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вийшли з ТОВ «Насіння». Майно, що було внесено ними до статутного фонду Товариства та в якості додаткового капіталу повернуто ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується актом прийому – передачі майна ТОВ «Насіння» у зв`язку із виходом з його складу учасників від 16.03.2007 року. Зазначені обставини також були предметом дослідження і судом , де за наслідком розгляду Ужгородський міськрайонний суд 16.10.2008 року у справі № 2п-2911/08 ухвалив рішення відповідно до якого крім іншого, визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на адміністративний будинок АДРЕСА_1 балансовою вартістю 29463 грн. 
11.07.2011 року Закарпатський окружний адміністративний суд виніс рішення по справі №2а-077/1115/11 про припинення ТОВ «Насіння».
01.12.2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців внесено запис за № 13241720006006367 про припинення ТОВ «Насіння», що підтверджується інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців.
01.12.2016 року у зв`язку із ліквідацією ТОВ «Насіння» власником ОСОБА_6 прийнято рішення про повернення майна учаснику ТОВ «Насіння» ОСОБА_6 майна, що будо передано ним Товариству відповідно до протоколу № 5 від 14.02.2003 року та майна, що залишилось після ліквідації ТОВ «Насіння», що підтверджується рішенням від 01.12.2016 року, ліквідаційним балансом від 01.12.2016 року.
Також, судом встановлено, що 27.02.2018 року Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області прийнято рішення № 227-13/2018 від 27.02.2018 року «Про безхазяйне майно» про вжиття заходів для взяття на облік та прийняття у власність комплексу будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 .
08.05.2018 року державний реєстратор Коцан М.М. провів державну реєстрацію права власності на комплекс будівель та споруд, реєстраційний номер 1549658821248 за адресою АДРЕСА_1 (з відкриттям розділу) індексний номер: 41031772 за Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, що підтверджується інформацією з реєстрів № 123766788 від 14.05.2018 року.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (надалі – Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ст. 3 Закон №1952-IV в редакції на момент його прийняття право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Комплекс будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 (в подальшому адреса була змінена АДРЕСА_1 ) щонайменше станом на 16.12.1996 року існував як об`єкт нерухомого майна, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи.
17.04.2003 року рішенням виконавчого комітету Сюртівської сільскої ради Ужгородського району оформлено право власності на об`єкти нерухомості за ЗАТ «Насіння», що розміщене за адресою АДРЕСА_1 у формі колективної власності, тому суд уважає, що саме з цього часу в ЗАТ «Насіння» виникло право власності.
Щодо твердження відповідачів, що право власності на комплекс будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 не було зареєстроване, то суд звертає увагу що згідно нормативних актів, що існували до прийняття Цивільного кодексу України 2004 року та Закону №1952-IV підставою виникнення права власності на об`єкти нерухомого майна був сам факт збудування об`єкта з додержанням вимог відповідних актів законодавства та прийняття його в експлуатацію. Ці нормативні акти не пов`язували виникнення права власності із проведенням його реєстрації.
Право власності на збудоване до набрання чинності Законом №1952-IV нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в постанові від 13.06.2012 року в справі № 6-54цс12, постанові від 24.01.2020 року в справі № 910/10987/18, аналогічна позиція викладена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування».
Крім цього, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Сюртівська сільська рада реєструючи за собою право власності на спірний комплекс будівель та споруд діяла не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Cуд доходить до переконання, що відповідач порушив принцип «належного врядування», який має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу «належного урядування» забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип «належного урядування» підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.
В рішення ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), яке прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року) були викладені принципи «належного врядування»:
1. Державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права,
2. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси
3. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Як уже зазначалося, 27.02.2018 року Сюртівська сільська рада прийняла рішення № 227-13/2018 від 27.02.2018 року «Про безхазяйне майно». 
Згідно вказаного рішення, Сюртівська сільська рада вирішила вжити заходів для взяття на облік та прийняти у власність територіальної громади с. Сюрте, Ужгородського району об`єкти нерухомості за адресою АДРЕСА_1 (комплекс будівель та споруд). Для цього рада створила комісію, затвердила її склад та визначила повноваження.
Враховуючи викладене, Сюртівська сільська рада мала намір розпочати процедуру визнання спірного майна безхазяйним.
Згідно ч. 1 ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.
Посадові особи Сюртівської сільської ради припускаючи, що спірне майно є безгосподарним, зобов`язані були дотримуватися процедури визнання такого майна безгосподарним.
Ч. 2 ст. 335 ЦК України визначено, що безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. 
Згідно ч. 10 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» взяття на облік безхазяйного нерухомого майна проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 1127 від 25.12.2015 року (надалі Постанова № 1127), якою затверджений Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, якою передбачені умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
П. 82 Постанова № 1127 визначено, що взяття на облік безхазяйного нерухомого майна здійснюється за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса в установленому для державної реєстрації прав порядку з урахуванням особливостей, визначених пунктами 83-88 цього Порядку.
В п. 84 постанови № 1127 зазначено, що за результатом розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення щодо взяття на облік безхазяйного нерухомого майна або рішення щодо відмови у взятті на такий облік. 
П. 85 постанови № 1127 визначено, що державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо взяття на облік безхазяйного нерухомого майна вносить до спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості.
Сюртівська сільська рада, хоч і прийняла рішення № 227-13/2018 від 27.02.2018 року «Про взяття на облік безхазяйне майно за адресою АДРЕСА_1 , проте фактично не реалізувала його та не взяла на облік таке майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 335 ЦК України безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені.
Згідно ч. 2 ст. 335 ЦК України про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. 
Ч. 2 ст. 335 ЦК України визначено, що після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.
Судом було встановлено, що Сюртівська сільська рада: не взяла на облік комплекс будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 . як безхазяйне майно, що підтверджується інформацією з реєстру нерухомого майна № 123766788 від 14.05.2018 року; не подавала оголошення у друкованих засобах масової інформації про взяття на облік спірного майна як безхазяйне, що підтверджується листом головного редактора газети «Вісті Ужгородщини» № 36 від 20.11.2019 року; не зверталася до суду із позовом про передачу майна у комунальну власність, що підтверджується листом Ужгородського міськрайонного суду № 01-34/226/2019 від 20.11.2019 року.
В інформації з реєстру нерухомого майна № 123766788 від 14.05.2018 року зазначено, що реєстратор Коцан М.М. прийняв рішення та зареєстрував комплекс будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 за власником Сюртівською сільською радою, форма власності комунальна, підстава виникнення права власності - рішення Сюртівської сільської ради № 227-13/2018 від 27.02.2018 року.
Проте рішення Сюртівської сільської ради від 27.02.2018 року надавало підстави державному реєстратору тільки взяли на облік безгосподарне майно, проте не надавало право здійснювати державну реєстрацію права власності.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою вже набутого особою права власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 року в справі № 914/2350/18, Верховного Суду від 24.01.2020 року в справі № 910/10987/18).
Доводи відповідачів про відсутність доказів порушення прав позивача спростовується матеріалами справи, а твердження про неузгодженості не змінюють суті порушення - набуття Сюртівською сільською радою без правової підстави нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд також звертає увагу на суперечливу поведінку відповідача - Сюртівської сільської ради.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/9397/20, від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 03.08.2022 року в cправі № 910/5408/21).
Сюртівська сільська рада стверджує, що ні, ЗАТ «Насіння», ні ТОВ «Насіння» не мало жодного відношення до комплексу будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , проте вказане спростовується рішенням виконавчого комітету Сюртівської сільської ради № 18 від 17.04.2003 року, яким було оформлено право власності на об`єкт нерухомості за адресою за адресою АДРЕСА_1 .
Сюртівська сільська рада, стверджувала, що не видавала свідоцтв про право власності на майновий пай членам ТОВ «Насіння», проте вказане спростовується виданими свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ЗК № ХІІ 097886 від 28.11.2003 року, та свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ЗК № ХІІ 097887 від 28.11.2003 року, які підписані головою Сюртівської сільської ради.
Сюртівська сільська рада достовірно знаючи, що між сторонами існує спір щодо спірного комплексу будівель та споруд, через рік після відкриття провадженні у справі відчужила спірне майно третій особі.
Вказана суперечлива поведінка свідчить про недобросовісність поведінки та нечесну ділову практику Сюртівської сільської ради.
Судом було встановлено, що Сюртівська сільська рада, достовірно знаючи, що заволоділа спірним майном без достатніх підстав, під час розгляду спору в суді, відчужила комплекс будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 товариству з обмеженою відповідальністю «С АГРО» (код юридичної особи 38330257, яке 03.07.2019 року внесло спірне майно до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМАКС +» (код юридичної особи 43084210), що підтверджується інформаційною довідкою № 177609105 від 15.08.2019 року.
З огляду на викладене, належним способом захисту є витребування майна з незаконного володіння від особи, в якої воно перебуває.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦПК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Оскільки відповідачі заволоділи майном позивача без відповідної правової підстави, позивач має право витребувати таке своє майно.
На відповідача ТОВ «ОПТІМАКС +» не поширюється статус добросовісного набувача, оскільки: набувач знав і міг знати, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати (ч. 1 ст. 388 ЦПК України) оскільки на момент відчуження спірного майна вже тривав судовий спір між сторонами, на вказане майно накладався арешт в рамках справи 308/15138/18 між тими ж сторонами; майно вибуло з володіння позивача не з його волі; майно не було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; майно не було продане набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Верховний Суд виснував, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21).
Позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. (п. 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2024 року в cправі № 204/8017/17).
Враховуючи вищевказане, та вимоги ст.81 ЦПК України, суд доходить висновку, що порушені права позивача підлягають поновленню в судовому порядку шляхом витребування від ТОВ «ОПТІМАКС +» на користь позивача комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи усталену судову практику Верховного Суду, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17), вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №488/5027/14-ц) в іншій частині позову слід відмовити.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.
Керуючись ст. ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 247, 263, 265, 273, 274, 279, 352-353 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Витребувати із незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімакс +» (ідентифікаційний код юридичної особи 43084210, місцезнаходження: 89432, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Сюрте, вул. Ракоці, буд. 2) на користь ОСОБА_1 комплекс будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1549658821248), що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Сюртівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ: 04350211, місцезнаходження: 89432, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Сюрте, вул. Раккоці, буд. 2;

Відповідач: ТОВ «Оптімакс+», код ЄДРПОУ: 43084210, місцезнаходження: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Сюрте, вул. Ракоці, буд. 2;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - державний реєстратор Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Коцан Микола Мирославович, службова адреса: 89432, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, буд. 59;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ: 04350168, місцезнаходження: 89432, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, буд. 59.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: О.А. Придачук