Справа № 344/17580/26
Провадження № 2-о/352/126/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючого – судді  Струтинського Р.Р.
присяжних    Рапія М. М., Прокопенко Г. А.
з участю секретаря   Гребінника В.М. 
прокурора       Євчук М. М. 
представника заявника - лікаря-психіатра ОСОБА_1 
адвоката         Кузів Л. В.
заінтересованої особи      ОСОБА_2 
особи стосовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні у порядку окремого провадження в залі суду цивільну справу за заявою Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 в психіатричний заклад без його згоди,
у с т а н о в и в :
Представник КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» Перелигін А. О. звернувся із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в психіатричний заклад у примусовому порядку без його згоди, в обґрунтування якої посилався на те, що останній 07.09.2026 о 18:19 год госпіталізований в КНП «ПОКЦПЗ» по самозверненню. Черговий лікар ОСОБА_4 , оглянувши ОСОБА_3 , прийняв рішення про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв`язку з наявністю у ОСОБА_3 психічного розладу, який зумовлює його небезпеку для оточуючих. Також комісія лікарів психіатрів ПОКЦПЗ у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України» «Про психіатричну допомогу». Згода ОСОБА_3 на лікування відсутня у зв`язку з відмовою від запропонованої госпіталізації. 
Представник заявника - лікар-психіатр ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала, просила заяву задоволити.
Прокурор у судовому засіданні вважала за доцільне заяву задоволити.
Адвокат Кузів Л. В. заперечувала щодо заяви, вважає, що не має підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_3 
ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував щодо його госпіталізації.
Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала подану заяву.
Заслухавши пояснення лікаря психіатричного закладу, враховуючи думку прокурора, адвоката, особи, стосовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Підпунктом «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом.
Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» п. 1 ст. 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.
Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 2-1/07).
У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24.10.1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи наявність психічного розладу, вимагає об`єктивної медичної експертизи.
З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до статей 14-16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом.
Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом.
Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених ст. 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.
У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених ст. 14 цього Закону.
До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені ст. 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.
Згідно до ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів стаціонару КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» від 08.09.2026 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує примусового лікування у психіатричному стаціонарі, оскільки він виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання у формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, параноїдним синдромом, не усвідомлює потреби в госпіталізації та лікуванні, його стан становить загрозу для оточуючих, в разі не надання йому кваліфікованої медичної допомоги буде спричинене суттєве погіршення стану його здоров`я. Однак пацієнт відмовився від лікування в стаціонарі. Комісією лікарів-психіатрів прийнято рішення: вирішити питання його примусового лікування у психіатричному стаціонарі ПОКЦПЗ в суді (а.с.6).
При цьому, у висновку відсутні будь-які посилання щодо вчинення чи виявлення реальних намірів ОСОБА_3 вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих.
Крім того, суд ураховує, що в судовому засіданні ОСОБА_3 чітко висловлював свої заперечення проти госпіталізації.
Суд не може ставити під сумнів висновок комісії лікарів у даній справі, але вважає, що наявність одного лише висновку комісії лікарів не є достатнім для доведення критерію небезпечності та безпорадності ОСОБА_3 , що було б підставою для його примусової госпіталізації, оскільки представником лікарні та прокурором не доведено критерії, які можуть слугувати для примусового лікування особи, а саме: має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; обґрунтованість тривалого утримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.
На обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_3 раніше не перебував, у лікарню потрапив вперше.
Також не доведено представником заявника та прокурором наявність такого критерію для примусової госпіталізації, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» як вчинення чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, оскільки саме на ці підстави заявник посилався у заяві як на підставу для примусової госпіталізації.
Відповідно до правової позиції Верховного суду від 12.12.2019 у справі № 552/886/19: «При цьому колегія суддів виходить із того, що встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів КП «ПО КПЛ ім. О. Ф. Мальцева» від 15.02.2019 року № 12 про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.
Сама по собі наявність такого висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.
Ураховуючи наведене, суд уважає, що відсутні передбачені законодавством України підстави для примусової госпіталізації ОСОБА_3 без його згоди, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію громадянина ОСОБА_3 у психіатричний стаціонар КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» без його згоди.
Судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі наведеного, відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу», керуючись ст. 263-265, 293, 339-342 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :
У задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 в психіатричний заклад без його згоди – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: Комунальне некомерційне підприємство «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради, вул. Медична,15, м. Івано-Франківськ, ЄДРПОУ 03092209.
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 11.09.2026.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ

Присяжні       Михайло РАПІЙ

Галина ПРОКОПЕНКО