ун. № 2608/11979/12
пр. № 1/759/77/13 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2013 року м. Київ
Суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши апеляційні скарги прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_2 , засудженої ОСОБА_3 , її захисника – ОСОБА_4 , представника цивільного позивача – ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2013 року, яким ОСОБА_6 виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України, та засуджено за ч. 3 та ч. 4 ст. 191 КК України в порядку ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, строком на три роки,
В С Т А Н О В И В :
Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2013 року ОСОБА_7 виправдана за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ч. 2 ст. 11 КК України та п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року), а також засуджена за ч. 3 ст. 191 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, строком на два роки; за ч. 4 ст. 191 кк України на п`ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, строком на три роки. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, строком на три роки. 
На зазначений вирок від засудженої, її захисника, цивільного позивача та прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, надійшли апеляції, які разом з кримінальною справою щодо ОСОБА_7 були направлені на розгляд до Апеляційного суду м. Києва.
Згідно з постановою Апеляційного суду міста Києва від 19 березня 2013 року вказана справа повернута до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 350, 352 КПК України 1960 року.
Так, згідно з вимогами ст. 350 КПК України 1960 року в апеляційній скарзі має бути зазначено: назва суду, якому адресується апеляція; особа, яка подає апеляцію; вирок, ухвала чи постанова, на які подається апеляція, і назва суду, який їх постановив; вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови, та доводи на її обґрунтування; прохання особи, яка подає апеляцію; перелік документів, які додаються до апеляції. 
Водночас прокурором не були виконані вказані вимоги закону.
Як вбачається з матеріалів справи, в апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ставлячи питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо засудженої та повернення справи на новий судовий розгляд, фактично свої апеляційні вимоги належним чином не обґрунтував та в чому полягає незаконність вироку не зазначив, а лише виклав у скарзі зміст обвинувального висновку, за яким засудженій органами досудового слідства було пред`явлено обвинувачення, перелічив висновки суду першої інстанції, лише вказавши про їх неправильність, та послався на визначення диспозиції статей, за якими ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення. 
Так, зазначаючи, що судом першої інстанції ОСОБА_7 була безпідставно виправдана за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ч. 2 ст. 11 КК України та п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року, апелянт фактично не послався на відповідні докази, зібрані під час досудового слідства, які, на його думку, спростовують такі висновки суду, а натомість підтверджують пред`явлене органами досудового слідства засудженій обвинувачення, не зазначивши аркуші справи, де такі докази знаходяться. 
Вказуючи про неправильний висновок суду першої інстанції і про відсутність у ОСОБА_7 єдиного умислу на розтрату, а згодом і на привласнення чужого майна, апелянт також не навів будь-яких обґрунтувань для такого твердження, не вказав з посиланням на аркуші справи наявні у справі докази, які, на йому думку, спростовують такий висновок суду. 
Заявляючи прохання про скасування судового рішення з поверненням справи на новий судовий розгляд, не зазначив, в якому складі суду справа повинна бути розглянута. 
Наведені обставини свідчать про те, що апеляція прокурора у справі не відповідає вимогам ст. 350 КПК України 1960 року.
Не відповідає цим вимогам закону і апеляція захисника засудженої, оскільки мотивувальна та резолютивна частини цієї апеляції містять суперечливі пропозиції щодо рішення, яке просить прийняти апелянт під час апеляційного розгляду справи. 
Так, як убачається з мотивувальної частини поданої апеляції, захисник засудженої, пославшись на те, що суд першої інстанції за наявності передбачених кримінальним законом підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 положень ст. ст. 75, 76 КК України, безпідставно їх не застосував і призначив засудженій реальне покарання, таким чином фактично поставивши питання про незаконність оскаржуваного вироку лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання. Проте, в резолютивній частині поданої скарги, апелянт ставить питання про необхідність скасування вироку суду першої інстанції із закриттям провадження у справі на підставі ст. 6 КПК України (1960 року) за відсутністю в її діях інкримінованих їй злочинів, наводячи в мотивувальній частині апеляції і свої обґрунтування щодо неповноти досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеності пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, що свідчить про незгоду захисника з судовим рішенням в цілому, а не лише в частині призначеного покарання. 
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 359 КПК України 1960 року, невідповідність апеляцій учасників процесу вимогам ст. 350 КПК України 1960 року унеможливлює апеляційний розгляд кримінальної справи
Враховуючи наведене, апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають залишенню без руху.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 350, 352 КПК України (1960 року), 
П О С Т А Н О В И В :
1. Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_2 , захисника засудженої – ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2013 року, - залишити без руху.
2. Копію постанови надіслати прокурору та захиснику, запропонувавши не пізніше 04 квітня 2013 року виправити всі вищевказані недоліки, інакше вказані апеляції будуть вважатися неподаними та повернуті.
3. Постанова оскарженню не підлягає.
СУДДЯ: ОСОБА_8