ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 932/3092/23
провадження № 61-15919св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Племяннікова Богдана Дементійовича, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року під головуванням судді Овчиннікової О. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
1. В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просиввитребувати у ОСОБА_2 із чужого незаконного володіння на свою користь квартиру АДРЕСА_1 .
2. В обґрунтування вимог вказував, що він став власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 26 жовтня 2005 року згідно з рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 14 квітня 1989 року № 161/11 в результаті приватизації. Спірна квартира не є спільним майном подружжя. Вважав, що внаслідок неправомірних дій інших осіб спірна квартира вибула із його володіння поза його волею та в силу статей 387, 388 ЦК України існують всі підстави для витребування спірної квартири із незаконного володіння відповідача на його користь.
3. У відзиві на позовну заяву відповідач заявив про застосування позовної давності.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
4. Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 14 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовив.
5. Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 набув право власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, який є чинним, недійсним в судовому порядку не визнаний. Отже він є належним власником спірної квартири.
6. Ні фізичного, ні юридичного вибуття майна з володіння ОСОБА_1 не з його волі не відбулось, як і не встановлено належності цього спірного майна позивачу, що виключає звернення позивача саме з таким віндикаційним позовом до відповідача, який набув спірну квартиру у власність у іншого належного власника у законний спосіб.
7. Дніпровський апеляційний суд постановою від 24 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Племяннікова Б. Д. , задовольнив частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року змінив в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року залишив без змін.
8. Апеляційний суд зазначив, що позивач придбав квартиру за договором купівлі-продажу, укладений з ОСОБА_5 26 листопада 2002 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Отже, на об`єкт нерухомого майна розповсюджується спільна сумісна власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , шлюб між якими був розірваний лише рішенням від 26 вересня 2016 року у справі № 200/15089/16-ц, яке набрало чинності в частині розірвання шлюбу 25 липня 2018 року. Будь-яких доказів спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру позивач не надав.
9. Ні місцевому, ні апеляційному судам не надано доказів на спростування доводів відповідача, що на час придбання спірного нерухомого майна він не знав і не міг знати, що продавець не має права на відчуження спірної квартири.
10. На час укладення договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2017 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 26 вересня 2016 року у справі № 200/15089/16-ц, щодо поділу майна подружжя, набрало чинності 07 жовтня 2016 року.
11. Оглянувши матеріали цивільної справи № 200/15089/16-ц, апеляційний суд встановив, що представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення місцевого суду лише 05 квітня 2018 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири на користь ОСОБА_2 .
12. Крім того, суд встановив, що у цивільній справі № 200/15089/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції письмову заяву від 13 вересня 2016 року, посвідчену віце-консулом України в Бельгії за реєстровим № 570/801, в якій він визнав та не заперечував щодо задоволення вимог, викладених у позовній заяві ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя з відступленням від рівності часток подружжя із врахуванням інтересів спільних дітей. Також у цій заяві ОСОБА_1 просив слухати справу за його відсутності та ухвалити рішення про розірвання шлюбу і поділ майна. З урахуванням наведеної позиції ОСОБА_1 , яка була викладена письмово, не спростовані доводи відповідача, що він є добросовісним набувачем, оскільки навіть продавець ОСОБА_3 була обізнана про погодження її колишнього чоловіка ОСОБА_1 на визнання за нею, продавцем, права на спірну квартиру. Непослідовна поведінка ОСОБА_1 об`єктивно не могла бути передбачена покупцем ОСОБА_2 .
13. Отже, проявивши розумну обачність у повному обсязі, покупець ОСОБА_2 , на час придбання спірного нерухомого майна, не знав і не міг знати, що продавець ОСОБА_3 не має права на відчуження зазначеної квартири.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
14. У грудні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Племянніков Б. Д., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
15. Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
16. Представник заявника зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі 
№ 522/2201/15-ц, у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у справі № 203/806/21, у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14.
17. Позивач ніколи не надавав дозволу на відчуження спірної квартири та не брав участі як сторона у будь-яких договорах. Відповідач набув право власності на квартиру, яка вибула з володіння позивача не з його волі, а внаслідок неправомірних дій третіх осіб.
18. Рішення суду на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на спірну квартиру скасовано, а тому в порядку статті 388 ЦК України позивач має право повернути нерухоме майно.
19. Враховуючи ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року про залишення позову без розгляду, ОСОБА_3 не набула в законному порядку право власності на квартиру.
20. Відповідач мав пересвідчитись в тому, що відсутні будь-які спори щодо зазначеного майна. Крім того, суди не звернули уваги на те, що вартість майна не відповідає реальній вартості квартири. Такі обставини ставлять під сумнів добросовісність ОСОБА_2 .
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
21. У лютому 2025 року від представниці ОСОБА_2 - адвокатки Стенюкової Л. М., до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
22. Зазначала, що визнання ОСОБА_1 позову у справі № 200/15089/16 та подальше оскарження рішення місцевого суду через півтора роки після його ухвалення, повідомлення у справі № 932/3092/23 суду першої та апеляційної інстанцій (у позові та апеляційній скарзі) про те, що він став власником спірної квартири в результаті її приватизації, а суду касаційної інстанції (у касаційній скарзі) про те, що спірна квартира придбана ним за власні кошти, дає підстави для висновку про непослідовну процесуальну поведінку позивача.
23. У постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 932/1140/21 викладені висновки за подібним позовом ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння про те, що подальше скасування судових рішень у справі № 200/15089/16 при неспростуванні позивачем факту подання ним власноруч підписаної заяви про визнання позову не дає підстав для висновку про вибуття спірного майна із власності позивача за відсутності його волевиявлення та підстав для витребування цього майна у добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.
24. На час укладення у письмовій нотаріальній формі відплатного договору купівлі-продажу квартири від 02 жовтня 2017 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у справі № 200/15089/16-ц щодо поділу майна подружжя мало статус такого, що набрало чинності 07 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 не оскаржувалось та не ставилось під сумнів право власності ОСОБА_3 на спірне майно та не було судових справ щодо спірної квартири.
25. Продавець ОСОБА_3 була обізнана про погодження її колишнього чоловіка ОСОБА_1 на визнання за нею, продавцем, права на спірну квартиру. Непослідовна поведінка ОСОБА_1 об`єктивно не могла бути передбачена покупцем ОСОБА_2 .
26. Позов про витребування спірної квартири, яку відчужено на підставі рішення суду про поділ майна подружжя за наявною письмовою волею позивача на передачу спірної квартири колишній дружині, а в наступному - стороною дійсного відплатного договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного з добросовісним покупцем ОСОБА_2 , спрямований на одержання судового захисту прав, яким позивач, який не є власником майна, зловживає на шкоду майновим інтересам добросовісного набувача.
27. Крім того, вимога про витребування майна є такою, що заявлена позивачем зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача у суді першої інстанції, що є також підставою для відмови у позові відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України. Перебіг позовної давності почався з дати ухвалення постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 200/15089/16-ц і закінчився через три роки 07 березня 2022 року, а позов про витребування майна подано 21 березня 2023 року, тобто зі спливом позовної давності.
Рух справи в суді касаційної інстанції
28. Верховний Суд ухвалою від 08 січня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
29. 03 лютого 2025 року цивільна справа № 932/3092/23 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
30. 23 вересня 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 .
31. 26 листопада 2002 року ОСОБА_1 купив у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 111,3 кв. м, житловою площею 73,8 кв. м, яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1993 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26 листопада 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 5-4272.
32. Рішенням Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська від 17 червня 2005 року № 602 затверджено нові площі у квартирі та вирішено вважати її однокімнатною, житловою площею 113,5 кв. м, загальною площею 121 кв. м, в тому числі балкон поз. І, площею 1 кв. м, без додаткового акта приймання.
33. 26 жовтня 2005 року Виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська позивачу видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно бланк серії НОМЕР_1 на зазначену квартиру; свідоцтво про право власності видане замість договору купівлі-продажу від 26 листопада 2002 року.
34. 03 листопада 2005 року право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстроване КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 листопада 2005 року № 8835448.
35. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у справі № 200/15089/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, позовні вимоги задоволені, шлюб між сторонами розірваний. В порядку поділу майна подружжя виділено в натурі та визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 121 кв. м, житловою площею 113,5 кв. м.
36. У справі № 200/15089/16-ц, яка оглянута судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції письмову заяву від 13 вересня 2016 року, посвідчену віце-консулом України в Бельгії за реєстровим № 570/801, в якій він визнав та не заперечував щодо задоволення вимог, викладених у позовній заяві ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя з відступленням від рівності часток подружжя із врахуванням інтересів спільних дітей.
37. 02 жовтня 2017 року ОСОБА_3 , як продавець, та ОСОБА_2 , як покупець, уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 спірну квартиру.
38. Відповідно до пункту 1.3 вказаного договору, квартира, що відчужується, належить продавцю на праві приватної власності на підставі рішення, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 26 вересня 2016 року, яке набрало чинності 07 жовтня 2016 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 листопада 2016 року, за номером запису про право власності: 17547902, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1090780612101.
39. За змістом пункту 5.1 договору купівлі-продажу право власності на майно, згідно з частиною четвертою статті 334 ЦК України у покупця виникає з моменту державної реєстрації даного права по даному Договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
40. Договір купівлі-продажу квартири 02 жовтня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н. А. та зареєстрований в реєстрі за № 14226.
41. Державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру проведена державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н. А. 02 жовтня 2017 року, номер запису про право власності: 20102744, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1090780612101.
42. У подальшому, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року залишено без змін.
43. Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі 
№ 200/15089/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без змін; рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року в частині поділу майна подружжя скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
44. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року у справі № 200/15089/16-ц позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без розгляду, у зв`язку з поданням заяви представника позивачки про залишення позову без розгляду. Вказана ухвала набрала чинності.
45. Також встановлено, що після передачі справи № 200/15089/16-ц на новий розгляд до суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся у позасудовому порядку до державного реєстратора Ковальова С. В. для державної реєстрації за ним права власності на спірну квартиру.
46. Державним реєстратором КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальовим С. В., на підставі звернення ОСОБА_1 , прийняті рішення щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, та рішення від 21 травня 2019 року № 46947594 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на цю квартиру, із зазначенням підстави виникнення права власності: постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у цивільній справі № 200/15089/16-ц.
47. 15 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом (справа № 200/10545/19), в якому просив визнати незаконним і скасувати рішення від 21 травня 2019 року № 46947594 державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С. В. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, вказану квартиру, реєстраційний номер об`єкта 1090780612101, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на нерухоме майно 1090780612101 та визнати незаконним і скасувати рішення від 21 травня 2019 року № 46946160 державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С. В. про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, спірну квартиру, з одночасним визнання речових прав ОСОБА_2 на нерухоме майно 1090780612101.
48. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року у справі № 200/10545/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
49. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі № 200/10545/19, з урахуванням ухвал Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року та від 07 березня 2023 року про виправлення описок, вищевказане судове рішення скасовано повністю і ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано незаконним і скасовано рішення від 21 травня 2019 року № 46947594 державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С. В. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, вказану квартиру, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на нерухоме майно 1090780612101. Визнано незаконним і скасовано рішення від 21 травня 2019 року № 46946160 державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С. В. про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, зазначену квартиру, з одночасним визнанням речових прав ОСОБА_2 на нерухоме майно 1090780612101, зареєстрованих відповідно до договору купівлі-продажу № 14226, виданого 02 жовтня 2017 року і запис про державну реєстрацію права власності від 02 жовтня 2017 року № 22619249.
50. 15 лютого 2023 року право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 , відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі № 200/10545/19.
51. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалами Верховного Суду від 16 лютого 2023 року та від 27 березня 2023 року у справі № 200/10545/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року.
Позиція Верховного Суду 
52. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
53. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
54. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
55. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
56. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
57. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
58. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
59. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
60. Згідно з частиною першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
61. Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
62. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
63. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. 
64. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
65. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
66. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
67. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
68. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
69. Власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.
70. Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
71. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (пункти 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).
72. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності проявляється у тому, що жодна особа не може отримувати переваги від своєї недобросовісної поведінки.
73. Верховний Суд у своїй практиці послідовно застосовує доктрину заборони суперечливої поведінки, яка полягає в тому, що ніхто не повинен діяти всупереч своїй попередній поведінці. Головне завдання застосування принципу добросовісності полягає в тому, щоб перешкодити стороні отримати переваги та вигоду від її недобросовісних дій.
74. У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірну квартиру позивач придбав за договором купівлі-продажу, укладеним з ОСОБА_5 26 листопада 2002 року.
75. Підставою для вибуття спірного нерухомого майна з власності позивача стало рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року у справі № 200/15089/16, за яким спірне майно в порядку поділу майна подружжя виділено у власність ОСОБА_3 . 
76. Апеляційний суд встановив, що рішення про задоволення позову у справі № 200/15089/16 мотивоване тим, що ОСОБА_1 визнав позов, у тому числі в частині запропонованого ОСОБА_3 варіанту поділу майна між сторонами. Суд зазначив, що матеріали справи № 200/15089/16 містять заяву позивача про визнання позову та прохання слухати справу за його відсутності, справжність підпису позивача в якій посвідчена віце-консулом України в Бельгії, а на обставини неподання ним такої заяви чи підроблення його підпису ОСОБА_1 не посилався.
77. Верховний Суд зауважує, що в разі визнання позову відповідачем провадження в цивільній справі відбувається за скороченою процедурою. Зокрема, встановивши, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, не досліджуючи питання обґрунтованості та доведеності позовних вимог, ухвалює рішення про задоволення позову. Тому саме визнання ОСОБА_1 позову у справі № 200/15089/16 й стало підставою для його задоволення та переходу права власності спірного майна у власність дружини ОСОБА_1 в порядку поділу майна. 
78. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
79. В основу доктрини venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) покладено принцип добросовісності, складовою якого є, зокрема, заборона суперечливої поведінки та заборона зловживання процесуальними правами.
80. Одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своєї позиції, якщо її попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопеля). Під принципом естопеля розуміється неможливість суперечливої (непослідовної) поведінки, яка може проявлятися як в матеріальних правовідносинах, так і в судовому процесі. Найчастіше процесуальний естопель знаходить свій вияв під час оскарження судових рішень і може полягати в тому, що сторона радикально змінює свою правову позицію у справі в порівнянні з правовою позицію у суді попередньої інстанції. Юридичним наслідком принципу естопеля є втрата права, за захистом якого сторона звернулася до суду, в зв`язку з оцінкою судом фактичної поведінки сторони та її добросовісності.
81. Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що визнання ОСОБА_1 позову у справі № 200/15089/16 та подальше оскарження рішення місцевого суду через півтора роки після його ухвалення дає підстави для висновку про непослідовну процесуальну поведінку позивача. Установивши, що спірне нерухоме майно вибуло з власності позивача за наявності у нього волевиявлення на передачу майна іншій особі, що підтверджується власноруч підписаною ним заявою про визнання позову у справі № 200/15089/16, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для витребування цього майна у добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.
82. Подальше скасування судових рішень у справі № 200/15089/16 при неспростуванні позивачем факту подання ним власноруч підписаної заяви про визнання позову не дає підстав для висновку про вибуття спірного майна із власності позивача за відсутності його волевиявлення.
83. Непослідовна поведінка ОСОБА_1 об`єктивно не могла бути передбачена покупцем ОСОБА_2 .
84. Враховуючи, що суди встановили наявність у позивача волевиявлення на передачу майна іншій особі, посилання в касаційній скарзі на те, що: рішення суду на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на спірну квартиру скасовано, а тому в порядку статті 388 ЦК України позивач має право повернути нерухоме майно; враховуючи ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року про залишення позову без розгляду, ОСОБА_3 не набула в законному порядку право власності на квартиру; відповідач мав пересвідчитись в тому, що відсутні будь-які спори щодо зазначеного майна, є безпідставними.
85. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 932/1140/21.
86. Доводи касаційної скарги про те, що відповідач набув право власності на квартиру, яка вибула з володіння позивача не з його волі, а внаслідок неправомірних дій третіх осіб спростовуються встановленими обставинами справи.
87. Аргументи касаційної скарги про те, що вартість майна не відповідає реальній вартості квартири та такі обставини ставлять під сумнів добросовісність ОСОБА_2 , касаційний суд не бере до уваги, оскільки на зазначене ОСОБА_1 в позовній заяві не посилався, а отже ця обставина не була підставою позову.
88. Посилання в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі 
№ 522/2201/15-ц, у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у справі № 203/806/21, у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 колегією суддів відхиляються, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
89. У справі, яка переглядається, майно вибуло з власності позивача на підставі судового рішення, ухваленого у справі, в якій позивач подав до суду заяву про визнання позову, що свідчить про наявність у його діях волевиявлення на передачу майна іншій особі ( ОСОБА_3 ).
90. Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
91. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
92. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат 
93. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
94. Оскільки оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Племяннікова Богдана Дементійовича, залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року в незміненій частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	Є. В. Петров