ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 187/1410/26
2/0187/833/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2026 р. 
Петриківський районний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді Соловйова І.М.,
за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П.,
розглянувши в селищі Петриківка в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
09.07.2026 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
- стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором № 255975297 в розмірі 15 060,36 грн, з яких: 5 600,00 грн. – заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 9 124,36 грн. – заборгованість по процентам; 336,00 грн. – заборгованість по комісії.
Також позивач просить стягнути понесені судові витрати.
Позовна заява подана представником – Кудіною Анастасією Вячеславівною, яка діє на підставі довіреності від 02.12.2025 строком дії до 31.12.2026.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.10.2025 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено кредитний договір № 255975297. Надалі первісний кредитор відступив свої права вимоги за договором факторингу. Первісний кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти у визначеному договором розмірі, однак відповідач зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути.
Ухвалою суду від 14.07.2026 відкрито провадження у справі та витребувано докази, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та витребувано докази.
03.08.2026 надійшла витребувана інформація від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».
Ухвалу про відкриття провадження відповідач отримав в електронному кабінеті 15.07.2026 про, що свідчить довідка про доставку електронного документу.
Згідно п. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
20.07.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти позову та зазначає, що є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою форми 5. Відповідач посилається на те, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану забороняється нарахування штрафних санкцій, пені та інших додаткових платежів стосовно військовослужбовців. Також відповідач зауважує, що проходження ним військової служби є обставиною непереборної сили (ст. 617 ЦК України), яка унеможливила своєчасне виконання зобов`язань, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
24.07.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства, а проценти нараховано згідно з його умовами. Заперечуючи проти посилань відповідача щодо наявності пільг як у військовослужбовця, позивач зауважив, що спірний договір укладено до набуття відповідачем відповідного статусу, а тому на нього не поширювалися пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, позивач вказав, що відповідач ані під час укладення кредитного договору, ані протягом строку його дії не надав документів на підтвердження проходження військової служби у Збройних Силах України, у зв`язку з чим первісному кредитору не було відомо про наявність у відповідача статусу військовослужбовця.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 29.10.2025 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 255975297 на суму 5 600,00 гривень.
Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора - CSGZ. 
Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у формі Кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Згідно п. 2.2 Договору загальний розмір Кредиту за цим Договором становить 5 600,00 грн. Разом із тим Позичальнику на умовах та у порядку, що передбачені цим Договором, можуть бути надані додаткові грошові кошти у Кредит шляхом надання додаткових Траншів.
Відповідно до п. 3.1 Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу.
Відповідно до п. 5.1 Договору кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки 4441-11XX-XXXX-6269, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором.
Згідно п. 7.1. Договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 28.11.2025, а саме протягом 30 (тридцяти) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. У разі Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору.
Відповідно до п. 7.3. Договору кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 28.11.2030.
Пунктом 8.3. Договору базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних. 
Згідно до п. 8.4. Договору Комісія за надання Кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги Кредитодавця. Комісія за надання кредиту Позичальнику є іншою складовою плати за послуги, що надаються Кредитодавцем за цим Договором. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі першого Траншу за цим Договором. У випадку видачі наступних крім першого Траншів за цим Договором Комісія за надання додаткових грошових коштів у Кредит нараховується у день видачі кожного Траншу. 8.5. Розмір Комісії, що нараховується за надання першого Траншу за цим Договором становить 336,00 гривень.
Строк кредитування вказаний в паспорті споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору № 255975297 від 29.10.2025 і становить до 1826 днів (дисконтний період 30 дні з можливістю продовження та поновлення), даний паспорт підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 12.3. Договору, за порушення будь-якого з платежів передбачених цим Договором на 14 (чотирнадцять) і більше календарних днів, Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Кредитодавця неустойку у вигляді штрафу у розмірі 5000% від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування Кредитом, але не більше половини суми Кредиту, яка була в користуванні Позичальника на дату в яку платіж мав бути сплачений.
Пунктом 14.2. Договору передбачено, Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Встановлено, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.
Відповідно до копії платіжного доручення № 7d3fe695-eebe-4978-991b-5d96f36a0d4b від 29.10.2025, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало 5600,00 грн. на картковий рахунок № 4441-11XX-XXXX-6269, призначення платежу: кредитний договір № 255975297 від 29.10.2025, відповідач. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.
Згідно витребуваних доказів у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» встановлено, що на ім`я відповідача відкрито банківський рахунок та емітована платіжна картка № НОМЕР_1 , на яку в період з 29.10.2025 по 03.11.2025 було зараховано платіж 29.10.2025 у сумі 5 600,00 грн. платник Moneyveo Shvydka Finansova Dop.
Судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором № 255975297 від 29.10.2025. 
Згідно розрахунку заборгованості первісного кредитора - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ЗАБОРГОВАНІСТЬ», заборгованість відповідача за кредитним договором № 255975297 від 29.10.2025 станом на 30.12.2025 становить 6 993,00 грн. , яка складається з 5600,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 1 057,00 грн. сума заборгованості за відсотками; сума заборгованості по комісії 336,00 грн.
Також з даного розрахунку встановлено, що відповідач здійснював проплати по кредитному договору загалом 2 043,16 грн (06.12.2025 – 1 728,16 грн та 22.12.2025 – 315,00 грн), що свідчить про його обізнаність у кредитному зобов`язанні.
30.12.2025 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу МВ-ТП/80.
Відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 255975297 від 29.10.2025.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», за кредитним договором № 255975297 від 29.10.2025 станом на 27.05.2026 становить 15 060,36 грн, яка складається з 5600,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 9 124,36 грн. сума заборгованості за відсотками; сума заборгованості по комісії 336,00 грн.
27.05.2026 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 27/0526-01.
Відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 255975297 від 29.10.2025.
Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 27/0526-01 встановлено, що під номером 4321 значиться відповідач кредитний договір № 255975297, загальна сума заборгованості 15 060,36 грн, яка складається з 5 600,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 9 124,36 грн сума заборгованості за відсотками; сума заборгованості по комісії 336,00 грн.
Оцінюючи правомірність укладення кредитного договору в електронній формі, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (у тому числі електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із частиною другою статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України та статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» кредитний договір укладається у письмовій формі (як електронний документ — з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію»).
Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 сформував правовий висновок, згідно з яким будь-який правочин, укладений на підставі ЦК України, може бути оформлений в електронній формі та за своїми правовими наслідками прирівнюється до правочину, укладеного в письмовій формі.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти договір (оферта) може бути розміщена в мережі Інтернет, а її прийняття (акцепт) здійснюється шляхом надсилання електронного повідомлення або вчинення дій, зміст яких чітко роз`яснено в такій системі. Моментом підписання електронного правочину є, зокрема, використання електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора (алфавітно-цифрової послідовності), що надсилається особою, яка прийняла пропозицію.
Електронний договір, підписаний із використанням одноразового ідентифікатора, за своїми правовими наслідками є рівнозначним договору, укладеному в письмовій формі.
Судом установлено, що спірний договір про надання кредиту підписано відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що свідчить про дотримання порядку укладення правочину та факт його вчинення між сторонами.
За таких обставин суд дійшов висновку, що кредитний договір укладено з дотриманням вимог ЦК України, Законів України «Про електронну комерцію» та «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим він є чинним і згідно зі статтею 629 ЦК України обов`язковим для виконання сторонами.
Щодо переходу права грошової вимоги за кредитним договором суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги за правочином. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порядок та умови переходу права грошової вимоги до фактора також врегульовано положеннями ст. 1077, 1078, 1082 ЦК України, за якими виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє його від обов`язку перед первісним кредитором.
Відповідно до п. 9.1.1.13. Договору позикодавець має право передати іншій особі свої права кредитора за Договором без згоди Позичальника.
Можливість відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит прямо передбачена ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування».
Позивач є фінансовою установою, що має право надавати послуги з факторингу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 18 вказаного Закону.
Стосовно відсутності згоди боржника на заміну кредитора суд зазначає, що згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки умови кредитного договору прямо дозволяють відступлення права вимоги, позивач правомірно набув статусу кредитора.
Суд наголошує, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку виконання зобов`язання за кредитним договором. Відсутність доказів отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги може свідчити лише про прострочення кредитора або впливати на визначення розміру заборгованості у разі здійснення оплати первісному кредитору, проте не є підставою для відмови у задоволенні позову новому кредитору. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язання на користь первісного кредитора після 27.05.2026.
Враховуючи викладене, перехід права вимоги від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до «ТАЛІОН ПЛЮС», а потім до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» відбувся на підставі закону та договорів факторингу, оформлених належним правочином і підтверджені документально, що свідчить про наявність у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості.
Судом встановлено, що з моменту набуття права вимоги за кредитним договором позивач не здійснював будь-яких нарахувань штрафних санкцій по даному договору.
З матеріалів справи, а саме з реєстру боржників вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором нарахована первісним кредитором в сумі 15 060,36 грн, що відповідає сумі позовних вимог позивача.
Щодо пільг відповідача як військовослужбовця (ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII)
Судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, який проходить військову службу за мобілізацією з 22.11.2025, що підтверджується копією Довідки № 17321-В від 28.07.2026 (Форма 5) та військовим квитком в матеріалах справи.
Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Зазначена норма права є імперативною та встановлює державну гарантію повного звільнення мобілізованих військовослужбовців від нарахування будь-яких відсотків, пені та штрафів за споживчими кредитами з моменту їх призову під час мобілізації.
Оскільки відповідач був мобілізований 22.11.2025, будь-яке нарахування відсотків та штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань після цієї дати є повністю протиправним та таким, що прямо суперечить вимогам спеціального закону. Пільга діє в силу закону з моменту мобілізації, і факт неповідомлення відповідачем кредитора про свій статус на момент мобілізації не позбавляє його права на звільнення від нарахувань проценти при судовому розгляді справи.
Щодо вимог про стягнення кредитної заборгованості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язається надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язається повернути кредит та сплатити проценти.
З приводу стягнення тіла кредиту.
Судом установлено, що відповідач отримав кредитні кошти в загальному розмірі 5 600,00 грн, що підтверджується випискою за картковим рахунком позичальника.
На спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Відповідно до пунктів 10, 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування – це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) – грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Суд виходить з того, що споживчим є будь-який кредит, наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Пунктом 7.3 кредитного договору передбачено, що кінцевою датою повернення кредиту є 28.11.2030. Отже, на час звернення до суду з позовом строк виконання основного зобов`язання не настав, проте позивач просить стягнути суму основного боргу за кредитним договором у повному обсязі достроково.
Згідно з підпунктом 9.1.1.7 пункту 9.1 кредитного договору, у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого не настав, у повному обсязі шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору. При цьому договір вважається розірваним з моменту направлення відповідного повідомлення, зокрема на електронну пошту позичальника.
Реалізації права кредитора на дострокове стягнення заборгованості в судовому порядку має передувати виконання ним обов`язкової процедури вимоги дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу та одержання ним вимоги ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» чи ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», про дострокове повернення кредитних коштів.
Суд зауважує, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює собою встановлений Законом України «Про споживче кредитування» порядок.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц та від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 зазначила: якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про дострокове стягнення коштів, не виконавши вимоги абзацу 3 частини четвертої статті 16 цього Закону та не дотримавши передбачений кредитним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти, а у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині дострокового стягнення коштів.
За таких обставин, оскільки позивачем не дотримано процедури дострокового розірвання договору та пред`явлення вимоги, передбаченої законом і договором, правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення основної суми боргу за тілом кредиту відсутні.
З приводу стягнення процентів.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Як указано вище, відповідач був мобілізований 22.11.2025, тому будь-яке нарахування відсотків після цієї дати є повністю протиправним та таким, що прямо суперечить вимогам спеціального закону.
Таким чином, законним періодом нарахування відсотків за кредитом є період з 29.10.2025 по 21.11.2025 включно (до дня призову на військову службу), що становить 24 дні.
Сума законно нарахованих відсотків за цей період становить: 24 (дні) * (0,1% (п. 8.7.1 Кредитного договору) * 5 600,00 грн (тіло кредиту) = 134,40 грн.
Будь-які інші відсотки, нараховані позивачем після 22.11.2025 є незаконними та стягненню не підлягають.
Судом встановлено (згідно розрахунку наданого первісним кредитором), що відповідач сплатив на рахунок первісного кредитора загалом 2 043,16 грн (06.12.2025 – 1 728,16 грн та 22.12.2025 – 315,00 грн).
Позивач не зарахував ці платежі на погашення тіла кредиту, а повністю спрямував їх на погашення нарахованих відсотків.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування», у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:
1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Таким чином, враховуючи вищевказане, імперативність норми, яка встановлює державну гарантію повного звільнення мобілізованих військовослужбовців від нарахування будь-яких відсотків, пені та штрафів за споживчими кредитами з моменту їх призову під час мобілізації, сплачені відповідачем кошти мають бути розподілені наступним чином: на повне погашення відсотків до мобілізації, нарахованих за період з 29.10.2025 по 21.11.2025, тобто 134,40 грн, а інші суми 1 908,76 (2 043,16-134,40) на часткове погашення тіла кредиту.
Отже сума заборгованості за тілом кредиту складає 3 691,24 грн (5 600,00 - 1 908,76).
Суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 7.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц, суд не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода суду з розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову в цілому.
Таким чином вимога про стягнення процентів є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості по комісії.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
Оскільки кредитування відповідача відбулося для задоволення його особистих (споживчих) потреб, правовідносини сторін регулюються Законом України «Про споживче кредитування».
Згідно із частиною другою статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Водночас, за змістом частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про споживчий кредит плату за дії, які не є самостійною послугою, а вчиняються кредитором на власну користь або є супутніми.
У частині п`ятій статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» імперативно встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 зазначила, що кредитодавець не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь кредитодавця (зокрема прийняття платежу), або за дії з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Кредитодавець не має права стягувати з позичальника комісію за обслуговування кредиту чи надання фінансового інструменту, оскільки такі дії не є самостійною додатковою чи супутньою послугою, замовленою безпосередньо позичальником, а є наслідком реалізації обов`язків кредитодавця за договором і відповідають економічним потребам лише самого кредитодавця. З урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності на позичальника як на слабшу сторону вказаних відносин не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він фактично не звертався.
Вказаний правовий висновок підтверджено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21. Верховний Суд дійшов висновку, що якщо в кредитному договорі кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності й переліку додаткових та супутніх послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються безпосередньо позичальнику та за які встановлена комісія, то відповідні положення кредитного договору є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Нікчемність і, відповідно, недійсність із моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за обслуговування кредитної заборгованості) має наслідком здійснення перерахунку всіх складових частин заборгованості, які стягує кредитор (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України надання грошових коштів за кредитним договором є обов`язком кредитодавця, виконання якого не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Надання кредиту, як і подальший моніторинг заборгованості за ним, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником, оскільки такі дії здійснюються виключно в межах виконання обов`язків самого кредитора та відповідають інтересам тільки фінансової установи.
Як убачається з матеріалів справи та розрахунку заборгованості, позивачем нараховано до сплати одноразову комісію у розмірі 336,00 грн. Разом з тим позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів наявності чи надання Відповідачу будь-яких окремих самостійних послуг за вказану плату, відмінних від самого процесу надання кредиту.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення комісії є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 165480 від 26.06.2026.
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на нього та стягненню з відповідача не підлягають.
Інших судових витрат сторонами не заявлено.
Керуючись статтями 12, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач (є кабінет «Електронний суд») – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», місцезнаходження Україна, 07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Лісова, 2; Код ЄДРПОУ 35625014.
Відповідач (є кабінет «Електронний суд») – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено та підписано 21.08.2026.

Суддя І.М. Соловйов