Справа № 697/1788/26 
Провадження № 2/697/1176/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року м. Канів
Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого судді Сивухіна Г.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЙКВІТАС» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЙКВІТАС» (далі – ТОВ «ФК «АЙКВІТАС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.07.2023 між ПАТ «КБ «Акордбанк» та відповідачем укладено кредитний договір, шляхом підписання Заяви-Пропозиції №СІК-140723/180-00 від 14.07.2023, за умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику споживчий кредит в розмірі 55565,00 грн., в тому числі 55565,00 грн. на споживчі цілі. Строк споживчого кредиту 36 місяців, розмір процентної ставки – 20,99% річних. Розмір щомісячної комісії – 1,99%. 
Додатково із відповідачем було підписано Графік платежів.
Первісний кредитор виконав умови кредитного договору у повному обсязі, але відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим виникла перед позивачем, який набув право вимоги, заборгованість в загальному розмірі 58069,15 грн, з яких:
- 20806,98 грн – прострочена заборгованість по кредиту;
- 6229,40 грн – прострочена заборгованість по процентам;
- 14374,62 грн – прострочена заборгованість по комісії;
- 15330,63 грн - строкова сума заборгованість по кредиту;
- 221,78 грн –строкова сума заборгованості по процентам;
- 1105,74 грн – строкова заборгованість по комісії.
Просить суд стягнути із відповідача на користь ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» заборгованість за кредитом у розмірі 58069,15 грн., а також судові витрати по справі.
Ухвалою судді від 13.07.2026 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі.
Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, за зареєстрованим місцем проживання було направлено ухвалу про відкриття провадження, яку отримано 18.07.2026. Відзив на позов не надходив.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2023 між ПАТ «КБ «Акордбанк» та відповідачем укладено кредитний договір, шляхом підписання Заяви-Пропозиції №СІК-140723/180-00 від 14.07.2023, за умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику споживчий кредит в розмірі 55565,00 грн., в тому числі 55565,00 грн. на споживчі цілі (п. 2.2 Договору). 
Строк споживчого кредиту 36 місяців, розмір процентної ставки: - 20,99% річних. Розмір одноразової комісії – 0,00%, розмір щомісячної комісії: – 1,99% (п.п. 2.3-2.6 Договору). 
Згідно додатку №1 до Заяви Пропозиції від 14.07.2023 між ОСОБА_3 та первісним кредитором погоджено Графік платежів, термін кінцевого виконання кредитного договору 14.07.2026.
В подальшому позивач набув права вимоги за вище вказаним кредитним договором, що підтверджується укладеним між ним та первісним кредитором договором факторингу та реєстром боржників.
Згідно наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості, борг відповідача станом на 27.11.2025 складає 58059,15 грн, з яких:
- 20806,98 грн – прострочена заборгованість по кредиту;
- 6229,40 грн – прострочена заборгованість по процентам;
- 14374,62 грн – прострочена заборгованість по комісії;
- 15330,63 грн - строкова сума заборгованість по кредиту;
- 221,78 грн –строкова сума заборгованості по процентам;
- 1105,74 грн – строкова заборгованість по комісії.
Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.
Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати надані їй кредити в строки, передбачені кредитними договорами.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін.
Згідно ст.ст.1054, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Матеріали справи свідчать про те, що позивач свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак остання не здійснювала погашення заборгованості.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Разом з тим, щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).
Споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.
Споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
10.06.2017 набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - № 1023-XII). З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів".
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначено, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).
Відповідно до ч.4 ст. 16 Закону № 1734-VIII передбачено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, кредит за Кредитним договором №СІК-140723/180-00 від 14.07.2023 є споживчим.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", в укладеному договорі визначається порядок дострокового повернення кредиту.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача:
- прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 20806,98 грн; 
- прострочену заборгованість по процентам у розмірі 6229,40 грн; 
- прострочену заборгованість по комісії у розмірі 14374,62 грн;
- строкову суму заборгованості по кредиту у розмірі 15330,63 грн; 
- строкову суму заборгованості по процентам у розмірі 221,78грн;
- строкову суму заборгованості по комісії у розмірі 1105,74 грн. 
Розрахунок здійснено станом на 27.11.2025.
При цьому суд зазначає, що станом на 27.11.2025 (дата здійсненого позивачем розрахунку) кінцевий строк виконання за прострочену заборгованість по кредиту, прострочену заборгованість по процентам та прострочену заборгованість по комісії настав – 26.11.2025, а за строкову суму заборгованості по кредиту, строкову суму заборгованості по процентам та строкову суму заборгованості по комісії, яку пред`явлено позивачем до стягнення настане 14.07.2026, як це передбачено Графіком платежів.
Кредитним договором не передбачено та не врегульовано порядок за яким кредитор може вимагати дострокове повернення кредиту.
Натомість, якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту на підставі ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" або на підставі частини 10 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", то у споживача (позичальника) відсутній обов`язок повернути достроково споживчий кредит.
Такі ж висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц.
Таким чином, наведені приписи підтверджують обов`язковість досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
При цьому, як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, кредитодавець не може заявляти вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту у позовній заяві. Подання кредитодавцем позову є складовою цивільного процесу, а не цивільних правовідносин. Тому таке подання не можна кваліфікувати, як вимогу у розумінні статті 16 Закону України "Про споживче кредитування". Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши на підставі Закону вимогу про дострокове повернення коштів за договором, у споживача (позичальника) немає обов`язку здійснити таке дострокове повернення.
Відповідачем не надано вимогу щодо дострокового погашення кредитної заборгованості та докази направлення її відповідачу.
У зв`язку з чим позовні вимоги в частині дострокового повернення кредитних коштів (строкової заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії) за період з 27.11.2025 по 14.07.2026 не підлягають задоволенню у зв`язку із недотриманням досудового порядку врегулювання спору.
Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 755/11307/17 та у Постанові Верховного Суду від 04.12.2020 у справі № 753/21158/17.
Порушення позивачем визначеного ЗУ «Про споживче кредитування» порядку направлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачу та отримання такої вимоги останнім, не може мати наслідком покладення на відповідача обов`язку дострокового погашення усієї суми заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, кредитор має право на стягнення прострочених заборгованостей за укладеним кредитним договором.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду в постановах від 14.04.2026 по справі № 585/1140/24, від 25.02.2026 по справі № 686/4311/13-ц, від 22.10.2025 по справі № 766/2926/23, від 22.10.2025 по справі № 539/402/24.

Щодо розміру простроченої заборгованості по кредиту.
Згідно з Графіком платежів (розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки), що є Додатком № 1 до Заяви Пропозиції від 14.07.2023 сума кредиту – 55565,00 грн., строк кредиту з 14.07.2023 по 14.07.2026, сума кредиту розрахована на 36 місяців, розмір щомісячного платежу за кредитом 3198,87 грн.
Із графіку платежів слідує, що сума платежу за розрахунковий період (ануїтетний платіж) складається із суми кредиту за договором та процентів за користування кредитом, а також 1105,74 грн. – сума щомісячної комісії (розрахунково-касове обслуговування).
Згідно наданого позивачем Розрахунку суми загальної заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №СІК-140723/180-00 від 14.07.2023 станом 27.11.2025, з урахуванням добровільно сплачених коштів за кредитним договором, у відповідача виникло зобов`язання сплатити суму простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 20806,98 грн., суму прострочених процентів по кредитуу розмірі 6229,40 грн. та суму простроченої комісії по кредиту у розмірі 14374,62 грн. (а.с.21,22).
Водночас, щодо правомірності нарахування первісним кредитором щомісячної комісії по кредиту, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що умовами кредитного договору встановлено розмір щомісячної комісії – 1,99% (п.п. 2.5 Договору), який згідно Додатку №1 до Заяви-Пропозиції№СІК-140723/180-00 від 14.07.2023 (Графіку платежів) розмір щомісячної комісії становить 1105,74 грн.
Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Великої Палата Верховного Суду у справі №496/3134/19 положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Суд встановив, що кредитний договір (п.2.5) не містить конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачці, та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачкою при укладенні кредитних договорів.
Тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за «розрахунково-касове обслуговування» кредитної заборгованості (щомісячну комісію) є нікчемними, а нарахування комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1105,74 грн. щомісячно - безпідставним.
Оскільки відповідачем, згідно розрахунку суми загальної заборгованості станом на 27.11.2025 було добровільно сплачено за кредитним договором №СІК-140723/180-00 від 14.07.2023 нараховану щомісячну комісію у розмірі 16586,10 грн., тому вона підлягає зарахуванню на сплату процентів та тіла кредиту за кредитним договором.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, стягненню з ОСОБА_3 підлягає заборгованість за кредитним договором №СІК-140723/180-00 від 14.07.2023 станом на 27.11.2025 в розмірі 10450,28 грн., з яких:
- 10450,28 грн (20806,98-10356,7) – прострочена заборгованість по кредиту;
- 0,00 грн (6229,40-16586,10) грн – прострочена заборгованість по процентам.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Інших доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, отримання коштів, відповідачем суду не надано.
За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами, які досліджені судом.

Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2662,40 грн.
Оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 17,99% (10450,28 х100:58069,15), тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 478,96 грн. на відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору.
Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Представником позивача долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги, акт наданих послуг, детальних опис наданих послуг на суму 20000,00 грн.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3, ч. 5 та ч. 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна позиція відображена в п. 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, п. 141, 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, п. 58 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2026 у справі № 372/6826/24.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд виходячи з критеріїв співмірності, справедливості, розумності їхнього розміру і конкретних обставин справи, з урахуванням її складності та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумної потреби судових витрат для конкретної справи, пропорційності до предмету спору, вважає за можливе обмежити розмір правничої допомоги та стягнути 2000,00 грн.
Керуючись ст.ст.81, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЙКВІТАС» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» заборгованість за кредитним договором №СІК-140723/180-00 від 14.07.2023 станом на 27.11.2025 в розмірі 10450,28 грн., з яких:
- 10450,28 грн – прострочена заборгованість по кредиту.
У решті вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АЙКВІТАС» судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 478,96 грн. та 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЙКВІТАС», ЄДРПОУ 43884125, юридична адреса: 02002, м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, 13, офіс 409/1.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя Г . С . Сивухін