ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року | Справа №212/8727/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , позаштатної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: в липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Покровського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 02.09.2025), просить суд:
-визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправними та скасувати постанову ВЛК за № 2025-0627-1213-2201-0 від 30.06.2025, винесену з порушенням процедури проходження ВЛК відповідно до Наказу МОУ № 402 від 14.08.2008 (у редакції, чинній на дату проходження ВЛК);
-визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправними та скасувати наказ від 02.07.2025 щодо мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які призвані чи прийняті на військову службу) та призначення (направлення) до військової частини НОМЕР_1 , виданий із порушенням процедури призову на військову службу;
-визнати дії військової частини НОМЕР_1 протиправними та скасувати наказ від 07.07.2025 щодо зарахування до військової частини та направлення для проходження базової загальновійськової підготовки в учбовій частині НОМЕР_1 239 ЦПП;
-визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправною та зобов`язати внести достовірні дані про виключення з військового обліку до Реєстру «Оберіг» та видати паперовий військово-обліковий документ з відповідними відмітками про виключення з військового обліку на підставі постанови ВЛК від 26.11.1997 за ст. 71 «б» Наказу МОУ № 2 (у редакції від 20.10.1997).
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30.07.2025 адміністративну справу №212/8727/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
15.08.2025 справа №212/8727/25 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та було проведено повторний автоматизований розподіл справи №212/8727/25, за результатами якого головуючим суддею визначено Сластьон А.О.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 26.06.2025 до 02.07.2025 він утримувався у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , а 30.06.2025 під тиском пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої винесено оскаржувану постанову ВЛК без урахування наявних, на його думку, захворювань та без проведення додаткового обстеження. Також зазначає, що 02.07.2025 його мобілізовано до Збройних Сил України, попри те, що він, на його переконання, досяг граничного віку перебування в запасі, а також що станом на 01.07.2025 підприємство ПАТ «Арселорміттал Кривий Ріг» подало його на бронювання. Крім того, позивач вважає протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2025 про зарахування його до особового складу та направлення для проходження базової загальновійськової підготовки, а також бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення до Реєстру «Оберіг» та видачі військово-облікового документа даних про виключення його з військового обліку на підставі постанови військово-лікарської комісії від 26.11.1997 за ст. 71 «б».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2025 відкрито провадження у справі. Розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
28.09.2025 від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з урахуванням чинної редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону як особа, яка не досягла передбаченого Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду. Також відповідач зазначає, що позивач неодноразово посилається на подання підприємством ПАТ «Арселормітал Кривий Ріг» відомостей про нього для бронювання, тобто для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно з якою не підлягають призову на військову службу під час мобілізації заброньовані військовозобов`язані. Відповідач звертає увагу на суперечливість позиції позивача: одночасно стверджуючи, що він виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку, позивач посилається на подання його 01.07.2025 на бронювання, що можливе лише щодо особи, яка перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних. Щодо висновків військово-лікарської комісії відповідач зазначає, що лікарі ВЛК виносили висновок на підставі медичних записів в ЕСОЗ та медичних документів, наданих позивачем, при цьому в позовній заяві позивач не зазначає, які саме відомості, наявні в ЕСОЗ, лікарями не було враховано. Відповідач вважає, що це підтверджує встановлення ступеня придатності позивача до військової служби відповідно до дійсного стану його здоров`я.
09.12.2025 до суду надійшов відзив відповідача військової частини НОМЕР_1 , у якому останній заперечує проти позову, зазначаючи, що зарахування позивача до списків особового складу військової частини здійснено на підставі іменного списку команди, направленого ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання його ж наказу від 02.07.2025 про мобілізацію позивача. Відповідач вказує, що правовідносини командування військової частини з позивачем виникли саме з моменту такого зарахування, при цьому, військова частина не наділена повноваженнями перевіряти законність рішення територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призов та направлення військовозобов`язаного, а зобов`язана виконати отримане від ТЦК та СП направлення. Також відповідач зазначає, що оскаржуваний наказ є фактично виконаним з моменту зарахування позивача до списків особового складу, та просить суд відмовити в задоволенні позову до військової частини НОМЕР_1 у повному обсязі.
У поданому запереченні на відзив позивач наполягає на тому, що не має військового звання і не проходив військову службу, у зв`язку з чим належить до другої категорії запасу, для якої, на його переконання, після 23.03.2021 граничний вік перебування в запасі законодавством не визначено. Також, позивач вказує на неповноту проведеного медичного огляду та наявність, на його думку, розбіжностей у визначенні стадії й ступеня встановленого діагнозу, а також посилається на обставини, за яких відбувалося проходження ним військово-лікарської комісії.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На момент виникнення спірних правовідносин вік позивача - 46 років.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №2025-0627-1213-2201-0 від 30.06.2025 ОСОБА_1 проведено медичний огляд у позаштатній ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 та встановлено діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст., стадія 2, ризик 3. Серцева недостатність 0 ст.
На підставі статті 366 графи ІІ розкладу хвороб позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Відповідно до Електронного військово-облікового документа ОСОБА_1 №121020221425953600040 позивач є військовослужбовцем.
Не погодившись з процедурою призову на військову службу, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, суд зважає на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок є конституційним обов`язком громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Приписами частин 2-3 статті 1 Закону №2232-XII визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Згідно з пунктом 1 частини 10 статті 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Статтею 2 Закону №2232-XII, зокрема, передбачено, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Щодо граничного віку для призову на військову службу за мобілізацією.
Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №2232-XII у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Частиною 2 статті 28 Закону №2232-XII (в редакції до внесення змін до Закону) було встановлено, що військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком:
1) перший розряд - до 35 років;
2) другий розряд:
рядовий склад - до 40 років;
сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.
При цьому ч.4 ст.28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 04.06.2008) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Водночас, за приписами п.4 ч.6 ст.37 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 04.06.2008) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, зокрема, які досягли граничного віку перебування в запасі.
Разом з цим, положення Закону №2232-XII в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, в подальшому зазнавало змін.
Так, Законами України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до ст.28 Закону №2232-XII було внесено зміни, згідно з якими з 27.03.2014 граничний вік військовозобов`язаних, які перебувають в запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду збільшено з 40 років до 50 років, а з 22.07.2014 і станом на теперішній час з 50 років до 60 років.
При цьому, положення ч.4 ст.28 Закону №2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, станом на теперішній час змін не зазнало.
Тобто, з набранням чинності змінами до ч.2 ст.28 Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним, як особа, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Отже, у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача було автоматично поновлено в запасі, оскільки позивач не досягнув 60-річного віку, тобто повинен відповідно до чинного законодавства перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
При прийнятті рішення у даній справі судом врахована також мета прийняття Законів України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якими було змінено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі.
Зокрема, відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення проведення мобілізації» №1169-VII, проект Закону України розроблено з метою унормування порядку проведення мобілізації, а прийняття законопроекту сприятиме вирішенню, серед іншого, такому завданню: надання можливості громадянам України від 40 до 55 років реалізувати конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини та її територіальної цілісності.
Також, проект Закону України “Про внесення змін до статті 28 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” №1604-VII розроблено з метою забезпечення гарантованого переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу. Прийняття зазначеного законопроекту сприятиме вирішенню таких завдань:
-збільшення кількості громадян, які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань;
-встановлення на законодавчому рівні вимог щодо розрядів запасу та граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі;
-забезпечення рівних можливостей різним категоріям громадян України щодо виконання військового обов`язку в запасі.
Щодо приписів частини першої статті 58 Конституції України, на необхідність застосування яких посилається позивач, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
В спірних правовідносинах юридичних фактом за вольовим критерієм є подія, настання якої не залежить від волі та свідомості людини, - недосягнення позивачем граничного віку перебування у запасі.
Вік особи як юридичний факт-стан є триваючою обставиною, що породжує для такої особи юридичні наслідки, а в спірних правовідносинах такими наслідками є застосування до позивача положень Законів України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Від часу опублікування (набрання чинності) змін до цього Закону №2232-XII він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на усіх осіб, що не досягли граничного віку перебування в запасі.
Відтак, доводи позивача в частині порушення принципів юридичної визначеності та дії законів у часі, суд вважає необґрунтованими.
Як убачається з матеріалів справи, спір виник щодо застосування відповідачем статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції Законів України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позаяк позивач був виключений з військового обліку до набрання чинності Законами України №1169-VII та №1604-VII.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
З огляду на викладене суд вважає обґрунтованим висновок відповідача про те, що вік особи як юридичний факт-стан є триваючою обставиною, що породжує для такої особи юридичні наслідки.
Водночас, на момент набрання чинності Законами України №1169-VII та №1604-VII позивач не досяг віку 60 років, у зв`язку із чим норми зазначених законів є застосовними до позивача та спірних правовідносин.
Щодо відсутності бронювання у позивача під час призову його на військову службу.
Абзацом другим частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, а саме: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку (частина друга статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Отже, у період проведення загальної мобілізації, оголошеної Указом № 65/2022, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до і після 18.05.2024 військовозобов`язані, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час, зокрема, за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 1 Порядку бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 № 76 (далі - Порядок № 76) цей Порядок визначає механізм бронювання під час дії воєнного стану військовозобов`язаних за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Відповідно до абзаців першого і другого пункту 2 Порядку № 76 бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється згідно з рішенням Мінекономіки за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час (далі - список), погодженими Міноборони (військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в СБУ, Службі зовнішньої розвідки, розвідувальному органі Міноборони, - за списками, погодженими СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони), в паперовій та/або електронній формі або в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2024 № 650 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану» (далі - Порядок бронювання засобами Єдиного державного вебпорталу).
Заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації (далі - відстрочка).
Абзацом першим пункту 8 Порядку № 76 встановлено, що підприємства, установи і організації, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, подають список до центральних органів виконавчої влади, що здійснюють керівництво іншими військовими формуваннями, СБУ - підприємства, установи та організації, визначені ними критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період;
Згідно з пунктом 11, 12 Порядку № 76 за результатами перевірки списків, поданих відповідно до пункту 10 цього Порядку, щодо повноти їх заповнення, наявності обґрунтувань та погодження Міноборони (СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони) Мінекономіки приймає у строк не більш як п`ять робочих днів з дня отримання зазначених списків рішення про бронювання військовозобов`язаних.
З метою оформлення військовозобов`язаним відстрочки Мінекономіки надсилає рішення про бронювання військовозобов`язаних органам державної влади, іншим державним органам, якими подано списки, а також Міноборони (СБУ, Службі зовнішньої розвідки, розвідувальному органу Міноборони).
Міноборони (СБУ, Служба зовнішньої розвідки, розвідувальний орган Міноборони) у триденний строк доводить зазначене рішення до відома відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки, відповідного підрозділу розвідувального органу Міноборони).
Орган державної влади, інший державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа та організація видають військовозобов`язаному витяг із зазначеного рішення за формою згідно з додатком 3.
Витяг, засвідчений підписом керівника та скріплений печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації у п`ятиденний строк з дня видачі витягу військовозобов`язаному надсилають до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки), повідомлення про бронювання військовозобов`язаного за формою згідно з додатком 5 для зарахування його на спеціальний військовий облік.
Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідний підрозділ Центрального управління та/або регіональний орган СБУ, відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки, відповідний підрозділ розвідувального органу Міноборони), на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаних зараховує у строк не більш як п`ять робочих днів з дня його отримання такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
За наведеним регулюванням, рішення про бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, приймалось Мінекономіки. Витяги з наказів Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного надсилалась відповідними підприємствами, установами та організаціями до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку. Вказаний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаного зобов`язаний був у строк 5 робочих днів прийняти відповідне рішення:
або про зарахування такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік;
або про відмову в зарахуванні такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік з підстав, установлених абзацом другим пункту 11 Порядку № 76.
Згідно з частиною восьмою статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Відповідно до підпункту 8 пункту 8 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559 (далі - Порядок № 559), військово-обліковий документ в електронній формі містить такі відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (за наявності): відомості про наявність відстрочки від направлення для проходження базової військової служби для призовників або відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період (бронювання) для військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 9 Порядку № 559 встановлено, що військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.
З вищевикладеного слідує, що в разі зарахування військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік на підставі рішення про його бронювання відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки вносить дані про це до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Водночас дані про бронювання військовозобов`язаного містяться в його електронному військово-обліковому документів, який має таку ж юридичну силу, як і паперовий військово-обліковий документ.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував факт бронювання позивача на підприємстві, яке є критично важливим у період військового стану, ні на момент початку процедури мобілізації, ні на момент її завершення (дата видання наказу про мобілізацію).
Отже, в цій частині позовних вимог має бути відмовлено.
Щодо висновків військово-лікарської комісії, викладених у довідці військово-лікарської комісії№ 2025-0627-1213-2201-0 від 30.06.2025.
Зі змісту положень статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вбачається, що призову на військову службу під час мобілізації підлягають військовозобов`язані, які, з-поміж іншого, визнані придатними до військової служби за станом здоров`я відповідно до висновку військово-лікарської комісії.
Частина п`ята статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає, що особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Питання медичного огляду регулюється розділом ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення №402, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пункти 1.1. Розділу ІІ Положення №402 передбачають, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності, зокрема, до військової служби, з винесенням письмового висновку (постанови).
Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
Відповідно до пункту 2.1. глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до підпункту 2.5.1 пункту 2.5 глави 2 розділу І Положення №402, до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ВЛК ТЦК та СП; ВЛК розвідувального органу Міністерства оборони України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК (пп. 2.5.4 п.2.5 глави 2 розділу І Положення №402).
Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (пп.2.3.1 п.2.3 глави 2 розділу І Положення № 402).
Відповідно до вимог підпункту 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема: перевірка якості лікувально-профілактичної роботи у цілях військово-лікарської експертизи серед військовослужбовців у військових частинах і закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України; розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
Підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402 передбачено, що ЦВЛК має право, серед іншого, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку (пп.2.3.5 п.2.3 глави 2 розділу I Положення №402).
Водночас, відповідно до положення пп.2.4.5 п.2.3 розділу I Положення №402, ВЛК регіону має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК; залучати для вирішення питань військово-лікарської експертизи головних (провідних) медичних спеціалістів та інших лікарів-спеціалістів, за необхідності - інших спеціалістів, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець; приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).
Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд (пп. 2.4.6 п.2.3 розділу I Положення №402).
Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (пп.2.4.10 п.2.4 розділу І цього Положення).
За змістом пунктів 1.1, 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, військовозобов`язані підлягають медичному огляду за наявності для цього підстав. Для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії. Серед основних завдань військово-лікарської комісії є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних. За результатами медичного огляду військово-лікарська комісія відповідного рівня, зокрема встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення, про що зазначається в довідці ВЛК. Штатні і позаштатні військово-лікарські комісії з питань військово-лікарської експертизи підпорядковуються вищим штатним військово-лікарські комісії. Рішенням штатної військово-лікарської комісії може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку. Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Верховний Суд в постанові від 13.06.2018 у справі №806/526/16 зауважив, що в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
На ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І, пункту 1.4 глави І розділу ІІ Положення №402.
Строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 4 днів.
За необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 14 днів (підпункт 2.8.6 глави 2 розділу І Положення №402).
Відповідно до п.1.2. глави 1 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі – Розклад хвороб), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я.
Відомості про результати проходження медичного огляду (військово-лікарської експертизи) призовниками, військовозобов`язаними та резервістами вносяться до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у встановленому законодавством порядку.
Згідно з п.3.1 глави 3 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП.
Відомості з направлення, сформованого за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилаються до інформаційно-комунікаційної системи «Медична інформаційна система Збройних Сил України» шляхом електронної інформаційної взаємодії.
Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.
ВЛК при ТЦК та СП заводить на кожного військовозобов`язаного картку обстеження та медичного огляду у паперовій формі за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності. Картка обстеження та медичного огляду скріплюється печаткою закладу охорони здоров`я (установи), в якому ця ВЛК проводить медичні огляди.
Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей (пункт 3.1. глави 3 Розділу ІІ Положення №402).
З п. 3.4 глави 3 розділу ІІ вбачається, що перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус-належність, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Особам старшим 40 років обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Інші дослідження проводяться за показаннями.
Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.
Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.
Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов: "Придатний до військової служби"; "Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)"; "Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку" (пункт 3.8. Розділу ІІ Положення №402).
Під час дії особливого періоду постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу, інші постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП, на особливий період оформлюються довідкою військово-лікарської комісії у трьох примірниках.
Копія довідки ВЛК з підписом про ознайомлення та датою видається особі, яка пройшла медичний огляд.
Повертаючись до обставин справи.
Судом встановлено, що згідно з довідкою військово-лікарської комісії № 2025-0627-1213-2201-0 від 30.06.2025 ОСОБА_1 проведено медичний огляд у позаштатній ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 та встановлено діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст., стадія 2, ризик 3. Серцева недостатність 0 ст.
На підставі статті 366 графи ІІ розкладу хвороб позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
На думку позивача, зазначене рішення є протиправним, оскільки, як він вважає, відповідачем не було в повній мірі досліджено надану медичну документацію щодо наявних у позивача захворювань, не забезпечено проведення рекомендованого консультативним висновком лікаря-кардіолога від 30.06.2025 стаціонарного обстеження, а також є розбіжності у визначенні стадії й ступеня встановленого діагнозу в картці обстеження та в протоколі військово-лікарської комісії.
Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.06.2018 у справі № 806/526/16, за яким у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та їх відповідності конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі та належить до дискреційних повноважень військово-лікарської комісії. Судовий контроль обмежується виключно перевіркою дотримання встановленої законодавством процедури прийняття оскаржуваного рішення (складу комісії, переліку обов`язкових оглядів і досліджень, порядку оформлення постанови), тоді як переоцінка правильності самого діагностичного висновку по суті до компетенції суду не належить.
Так, відповідно до картки обстеження та медичного огляду КНП «Криворізька міська лікарня № 7» КМР позивачем були пройдені такі додаткові методи обстеження:
Група крові та резус-фактор, аналізи: серологічні маркери сифілісу, ВІЛ, антиген до гепатиту В, С; рентегнографія органів грудної клітки, ЕКГ.
Також були встановлені результати медичного обстеження: терапевта, хірурга, невропатолога, офтальмолог, психіатр.
Водночас, матеріали справи не містять документів, які б не були враховані військово-лікарською комісією під час проведення медичного огляду ОСОБА_1 .
Доводи позивача про розбіжність у визначенні стадії та ступеня встановленого діагнозу в картці обстеження та в протоколі військово-лікарської комісії за своєю правовою природою є запереченням проти правильності медичного (діагностичного) висновку по суті, а не проти дотримання процедури його прийняття, а тому, з огляду на наведений вище правовий висновок Верховного Суду, судом до уваги не приймаються.
Щодо посилання позивача на консультативний висновок лікаря-кардіолога від 30.06.2025 з рекомендацією стаціонарного обстеження, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що зазначений лікар входив до складу військово-лікарської комісії, яка проводила огляд позивача 30.06.2025. Так, відповідний лікар відсутній серед лікарів, зазначених у картці обстеження та медичного огляду. За таких обставин цей висновок не є направленням лікаря-члена ВЛК у розумінні Положення № 402, а обов`язку військово-лікарської комісії відкласти прийняття постанови до отримання результатів такого обстеження в цьому випадку не виникало.
Отже, в цій частині вимоги також не підлягають задоволення.
З огляду на встановлену судом відсутність порушень процедури прийняття постанови військово-лікарської комісії від 30.06.2025, вимога про визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправними та скасування зазначеної постанови задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 та скасування наказу від 02.07.2025 про мобілізацію позивача.
Оскільки судом встановлено, що позивач станом на дату видання оскаржуваного наказу не досяг граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду (60 років), не перебував на спеціальному військовому обліку заброньованих осіб, а постанова військово-лікарської комісії від 30.06.2025 про придатність позивача до військової служби прийнята з дотриманням установленої законодавством процедури, підстави вважати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.07.2025 про мобілізацію позивача протиправним відсутні. Відповідно, вимога про визнання дій відповідача протиправними та скасування зазначеного наказу задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 та скасування наказу від 07.07.2025.
Судом встановлено, що зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 здійснено на підставі іменного списку команди, сформованого та направленого ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання власного наказу від 02.07.2025 про мобілізацію позивача.
Відповідно до Інструкції з організації виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.06.2022 №280, зарахування військовозобов`язаних, направлених територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в порядку мобілізації, до списків особового складу військової частини є обов`язком командира військової частини і не передбачає перевірки командиром законності самого рішення територіального центру комплектування та соціальної підтримки про призов та направлення такої особи.
Оскільки судом визнано правомірним наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.07.2025 про мобілізацію позивача, відсутні підстави вважати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виконання цього направлення. За таких обставин вимога про визнання дій військової частини НОМЕР_1 протиправними та скасування наказу від 07.07.2025 задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язання внести дані про виключення позивача з військового обліку до Реєстру «Оберіг» на підставі постанови військово-лікарської комісії від 26.11.1997.
Позивач обґрунтовує цю вимогу тим, що постановою військово-лікарської комісії від 26.11.1997 його визнано непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку за ст. 71 «б», однак відповідні дані, на його переконання, не були належним чином внесені відповідачем до Реєстру «Оберіг», а військовий квиток з відповідною відміткою йому не видано.
Відповідно до п. 9 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559, військово-обліковий документ в електронній формі та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу. Матеріалами справи підтверджується, що електронний військово-обліковий документ позивача, сформований засобами застосунку «Резерв+», відображає його актуальний обліковий статус, у тому числі відомості про проходження ним військово-лікарської комісії 30.06.2025 та про подальшу мобілізацію 02.07.2025. Оскільки судом визнано правомірними як наказ про мобілізацію позивача, так і постанову військово-лікарської комісії від 30.06.2025, підстави вважати обліковий статус позивача, відображений у Реєстрі «Оберіг» станом на час розгляду справи, недостовірним чи таким, що підлягає приведенню у відповідність із постановою військово-лікарської комісії від 26.11.1997, яка передувала подальшим обліковим діям щодо позивача, відсутні.
Крім того, суд враховує, що оригінал постанови військово-лікарської комісії від 26.11.1997 в матеріалах справи відсутній, а зі змісту наданих сторонами документів неможливо достовірно встановити повний зміст цієї постанови в частині підстав та обсягу визнання позивача непридатним до військової служби, що унеможливлює задоволення вимоги в сформульованій позивачем редакції.
За таких обставин вимога про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправною та зобов`язання вчинити зазначені дії задоволенню не підлягає.
Щодо примусу та незаконного утримання під час проходження ВЛК.
Мова йде по суті про обставини, що потребують кримінально-процесуальної перевірки, а не про факт, який можна встановити на підставі письмових пояснень сторін у спрощеному провадженні без виклику сторін. За відсутності результатів окремого розслідування суд розцінює зазначені доводи як недоведені твердження, а не встановлений факт.
Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на наведене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись статтями 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , позаштатної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон