ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/7659/24 пров. № А/857/12313/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача Обрізка І.М.,
суддів – Іщук Л.П., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року, прийняте суддею Подлісною І.М. в м. Тернополі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі також - ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач), у якому просив: 
- визнати протиправними дії щодо відмови у проведенні виплати пенсії, перерахованої з 01.03.2024, без обмеження її розміру максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність);
- зобов`язати провести виплату пенсії, перерахованої з 01.03.2024, без обмеження її розміру максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність).
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 позов задоволено частково: визнано протиправними дії щодо відмови у проведенні виплати пенсії без обмеження її розміру максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність); зобов`язано провести з 01.12.2024 виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням раніше виплачених сум.
Суд з покликанням на Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 (далі – Рішення № 7-рп/2016) та Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(II)/2022 (далі – Рішення № 7-р(II)/2022) прийшов до висновку про те, що відповідач не мав правових підстав для обмеження пенсійних виплат позивачу в розмірі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Разом з тим, зі змісту позовних вимог слідує, що позивач просить провести виплату пенсії, перерахованої з 01.03.2024, без обмеження її розміру максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність).
Однак згідно з протоколом перерахунку пенсії позивача від 01.12.2024 основний розмір його пенсії після перерахунку обмежено саме з 01.12.2024.
Оскільки основний розмір пенсії позивача обмежено максимальним розміром саме з 01.12.2024, суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням виплачених сум.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що у разі відсутності законодавчого регулювання, передбаченого п.3 резолютивної частини Рішення №7-р(ІІ)/22, виходячи з мотивувальної та резолютивної частини цього рішення, з 12.04.2023 підлягають виплаті пенсії без обмежень максимальним розміром особам:
- які станом на 12.04.2023 перебувають на службі у ЗСУ та в інших військових формуваннях;
- які з лютого 2014 збройно захищають/захищали суверенітет, територіальну цілісність та недоторканість України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої у лютому 2014 .
Відтак, безпідставними є вимоги позивача про перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 у справі № 500/3028/24 ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснило з 01.03.2024 перерахунок та виплату пенсії позивача згідно з виданої довідки.
Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо здійснення пенсійних виплат без обмеження максимальним розміром після проведених перерахунків (арк. справи 5).
За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом від 02.12.2024 повідомив, що позивачу на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 у справі № 500/3028/24, в межах повноважень виконане у листопаді 2024. Розрахований розмір пенсії після перерахунку з 01.12.2024 склав 31686,40 грн. Виплати проводиться в розмірі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, тобто - 23 610,00 грн.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі в органах внутрішніх справ регулює Закон №2262-ХІІ.
У справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку із незгодою позивача із діями ГУ ПФУ в Тернопільській області, а саме обмеженням максимальним розміром пенсії під час її перерахунку з 01.12.2024.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), який набрав законної сили 01.10.2011.
Згідно зі змістом статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас Законом № 3668-VI внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, які викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: «максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».
Рішенням № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Також Рішенням №7-р(II)/2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) приписи статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014.
Таким чином, Конституційний Суд України вчергове наголосив, що будь-яке обмеження максимального розміру пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, не відповідає сутності соціальних гарантій високого рівня для осіб, на яких поширюється дія частини п`ятої статті 17 Основного Закону.
Як вбачається із матеріалів справи, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 у справі № 500/3028/24, ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснило з 01.03.2024 перерахунок та виплату пенсії позивача згідно з виданої довідки
Розрахований розмір пенсії після перерахунку з 01.12.2024 склав 31686,40 грн. Виплата проводиться в розмірі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, тобто - 23 610,00 грн
Разом з тим, на момент виникнення спірних правовідносин нормами Закону №2262-ХІІ не передбачено будь-яких обмежень максимального розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного закону.
Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності дій відповідача, які полягають у обмеженні пенсії позивача максимальним розміром. 
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 24.02.2025 у справі №300/2424/24, від 26.11.2025 у справі № 560/4579/25.
Відповідно до ч.1 ст.308 суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, апеляційний суд не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови в позові.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі № 500/7659/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя | | І. М. Обрізко
судді | | Л. П. Іщук
| | М.А. Пліш