ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 вересня 2026 року справа №360/1163/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Тихонов І.В.), складеного в повному обсязі 18 серпня 2025 року у м. Дніпро, у справі № 360/1163/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду 02.06.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову ОСОБА_1 , у перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням періодів роботи з 01.03.2010 по 01.07.2010, з 20.08.2011 по 31.12.2011 та довідок про заробітну плату №50 від 30.05.2011, яка видана ЗАТ «УралСтрой», від 26.06.2014 №1572/1, від 26.06.2014 №1572/2, від 26.06.2014 №1572/3, від 26.06.2014 №1572/4, від 26.06.2014 №1572/5, від 01.09.2016 №1934, які видані ТОВ «Заполярпромгражданстрой», №5378 від 22.07.2019, яка видана ТОВ «ГазАртСтрой»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 24.01.2024 року зарахувати та здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням періодів роботи з 01.03.2010 по 01.07.2010, з 20.08.2011 по 31.12.2011;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та виплату ОСОБА_1 , врахувавши довідки про заробітну плату №50 від 30.05.2011, яка видана ЗАТ «УралСтрой», від 26.06.2014 №1572/1, від 26.06.2014 №1572/2, від 26.06.2014 №1572/3, від 26.06.2014 №1572/4, від 26.06.2014 №1572/5, від 01.09.2016 №1934, які видані ТОВ «Заполярпромгражданстрой», №5378 від 22.07.2019, яка видана ТОВ «ГазАртСтрой», виходячи з офіційно встановленого курсу російського рубля до української гривні на момент призначення пенсії, з 24.01.2024 року.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову ОСОБА_1 , у перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням періодів роботи з 01.03.2010 по 01.07.2010, з 20.08.2011 по 31.12.2011 та довідок про заробітну плату №50 від 30.05.2011, яка видана ЗАТ «УралСтрой», від 26.06.2014 №1572/1, від 26.06.2014 №1572/2, від 26.06.2014 №1572/3, від 26.06.2014 №1572/4, від 26.06.2014 №1572/5, від 01.09.2016 №1934, які видані ТОВ «Заполярпромгражданстрой», №5378 від 22.07.2019, яка видана ТОВ «ГазАртСтрой».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 із 24 січня 2024 року пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату №50 від 30.05.2011, яка видана ЗАТ «УралСтрой», від 26.06.2014 №1572/1, від 26.06.2014 №1572/2, від 26.06.2014 №1572/3, від 26.06.2014 №1572/4, від 26.06.2014 №1572/5, від 01.09.2016 №1934, які видані ТОВ «Заполярпромгражданстрой», №5378 від 22.07.2019, яка видана ТОВ «ГазАртСтрой», зарахувавши до страхового стажу періодів роботи з 01.03.2010 по 01.07.2010 та з 20.08.2011 по 31.12.2011, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 360/1163/25 та відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що 23.12.2023 набрав чинності Закон України “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року”, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.
При призначенні пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації стаж можливо зарахувати по 31.12.1991.
Вважає, що рішення пенсійного фонду про відмову у перерахунку пенсії є правомірним.
Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) з 24.01.2024 отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Закон № 1058-IV).
Листом від 29.04.2025 за 17054-16411/К-03/8-2800/25 Пенсійний фонд України на скаргу позивача повідомив, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 у справі № 200/2202/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням правових висновків суду, зарахувавши до страхового та до пільгового підземного стажу за списком № 2 періоди роботи з 29.07.1986 по 29.04.1987, з 23.08.1989 по 20.05.1994, з 30.05.1994 по 30.11.2001, з 02.02.2004 по 13.01.2005, з 09.01.2007 по 30.06.2009, з 01.03.2010 по 01.07.2010, з 20.08.2011 по 23.01.2014, з 04.02.2014 по 24.07.2017, з 18.08.2017 по 31.12.2019, з 26.02.2020 по 01.12.2022 з урахуванням наданих додаткових документів. на виконання рішення суду від 30.07.2024 до страхового та до пільгового підземного стажу позивача за Списком № 2 враховано зазначені періоди з урахуванням наданих документів та з 24.01.2024 призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV. До страхового стажу позивача не враховано періоди: з 01.03.2010 по 01.07.2010, оскільки інформація про сплату страхових внесків відсутня; з 20.08.2011 по 31.12.2011, оскільки відповідно до наданих документів страхові внески не нараховувалися та не сплачувалися. Рішення суду від 30.07.2024 виконано в межах покладених зобов`язань. Обчислювати розмір пенсії позивача з урахуванням заробітної плати за вказані вище періоди рішення суду від 30.07.2024 не містить.
12.05.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив зарахувати та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням періодів роботи з 01.03.2010 по 01.07.2010, з 20.08.2011 по 31.12.2011, з урахуванням довідок про заробітну плату №50 від 30.05.2011, №1572/1 від 26.06.2014, №1572/2 від 26.06.2014, №1572/3 від 26.06.2014, №1572/4 від 26.06.2014, №1572/5 від 26.06.2014, №1934 від 01.09.2016, №5378 від 22.07.2019 з 12.03.2025 року.
Листом від 16.05.2025 10316-10457/К-02/8-1700/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило, зокрема, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 у справі № 200/2202/24 виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області в межах покладених зобов`язань в установленому чинним законодавством порядку.
Не погодившись із рішенням Пенсійного органу про відмову у перерахунку пенсії позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі – Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. 
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У відповідності до абзацу другого підпункту 3, пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Постанова Пенсійного фонду № 22-1 від 25.11.2005), за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.
Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.
Зі змісту наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.
Водночас суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.
За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Судами з матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення суду від 30.07.2024 у справі №200/2202/24 позивачу з 24.01.2024 призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV.
Також встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем було додано довідки про заробітну плату №50 від 30.05.2011, №1572/1 від 26.06.2014, №1572/2 від 26.06.2014, №1572/3 від 26.06.2014, №1572/4 від 26.06.2014, №1572/5 від 26.06.2014, №1934 від 01.09.2016, №5378 від 22.07.2019. що не заперечується відповідачем.
При цьому при обчисленні розміру пенсії позивачу, відповідачем не було враховано отриману ОСОБА_1 заробітну плату, яка зазначена у спірних довідках.
У постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що: "... перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії”.
Суд акцентує увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії та частин першої, третьої статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
При цьому суд зауважує, що виключно встановлення факту подання недостовірних відомостей є підставою для неврахування довідок.
Судами встановлено, що довідка №50 від 30.05.2011 видана ЗАТ “УралСтрой” Ханти-Мансійського автономного округу-Югра російської федерації та містить інформацію про заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи з лютого 2006 року по червень 2009 року.
Довідки від 26.06.2014 №1572/1, від 26.06.2014 №1572/2, від 26.06.2014 №1572/3, від 26.06.2014 №1572/4, від 26.06.2014 №1572/5, від 01.09.2016 №1934 видані ТОВ “Заполярпромгражданстрой” Ямало-Ненецького автономного округу Росії та містять інформацію про заробітну плату ОСОБА_1 за періоди роботи з 01 серпня 2011 року по 31 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, з 01 січня 2014 року по 31 січня 2014 року, з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року.
Довідка №5378 від 22.07.2019 видана ТОВ “ГазАртСтрой” м.Санкт-Петербург та містить інформацію про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 18 серпня 2017 року по 30 червня 2019 року.
Будь-яких посилань на невідповідність спірних довідок чинному законодавству або їх недостовірність відповідач не навів та до суду доказів, у спростування викладених у них обставин, не надав.
Окрім того, надані позивачем спірні довідки про заробітну плату, є дійсними, містять всю необхідну інформацію, в тому числі й посилання на первинні бухгалтерські документи, на підставі яких вони видані. Відомості про їх скасування уповноваженим органом або визнання їх не чинними (недійсними) матеріали справи не містять.
Таким чином, в спірному випадку позивач працював на території рф до 23.12.2022, довідки видані з 2014 по 2019 роки, тобто до денонсації Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993, а також до зупинення дії і виходу України з Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» та Протоколу до Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року у відносинах із рф, а тому зазначені довідки мають враховуватися при обчисленні пенсії позивача.
Щодо періоду роботи з 01.03.2010 по 01.07.2010 в районах Крайньої Півночі та з 20.08.2011 по 31.12.2011 вахтовий метод, суд зазначає.
Як на підставу для відмови у зарахуванні вищевказаного стажу до страхового відповідачем зазначено відсутність інформації про сплату страхових внесків.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 316/1392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Законодавством не передбачена відповідальність застрахованої особи - найманого працівника за невиконання страхувальником - роботодавцем обов`язку сплати страхових внесків. При цьому, найманий працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.
Позбавлення працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Суд звертає увагу, що у випадку невиконання страхувальником обов`язку щодо сплати єдиного внеску, в тому числі порушення строків його сплати, законодавством передбачає відповідальність страхувальника, шляхом сплати недоїмки, штрафу та пені на вимогу органу доходів і зборів, встановлюючи можливість виконання такої вимоги як виконавчого документа державною виконавчою службою та наділяючи орган доходів і зборів правом звернення до суду з позовом про стягнення такої недоїмки.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 01.0.2021 у справі № 423/757/17 та від 31.03.2021 у справі № 242/5696/16-а, за умови підтвердження пільгового стажу, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Відомостями трудової книжки НОМЕР_2 підтверджується робота позивача у спірний період, а саме:
- 01.03.2010 прийнято електрогазозварником 6 розряду на дільницю №1 в ТОВ «НяганьСтрой», місцевість прирівняна до районів Крайнього Севера;
- 01.07.2010 звільнено за власним бажанням; 
- 20.08.2011 прийнято електрозварником ручного зварювання 6 розряду вахтовим методом роботи в ТОВ «Заполярпромгражданстрой», район Крайнього Севера; 
- 23.01.2014 трудовий договір припинено за обставин, не залежних від волі сторін, у зв`язку із закінченням строку дії дозволу на роботу.
Враховуючи те, що обов`язок зі сплати страхових внесків покладено на роботодавця, то вказані періоди роботи на даних підприємствах підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача в повному обсязі.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню шляхом скасування рішення відповідача та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 з 24 січня 2024 року пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату №50 від 30.05.2011, яка видана ЗАТ «УралСтрой», від 26.06.2014 №1572/1, від 26.06.2014 №1572/2, від 26.06.2014 №1572/3, від 26.06.2014 №1572/4, від 26.06.2014 №1572/5, від 01.09.2016 №1934, які видані ТОВ «Заполярпромгражданстрой», №5378 від 22.07.2019, яка видана ТОВ «ГазАртСтрой», зарахувавши до страхового стажу періодів роботи з 01.03.2010 по 01.07.2010 та з 20.08.2011 по 31.12.2011, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 360/1163/25 – залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 вересня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
І.В. Геращенко
Е.Г. Казначеєв