Номер провадження: 22-ц/813/7257/26 
Справа № 522/27430/25
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя-доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М. 
за участю секретаря Малюти Ю.С., 
учасники справи: 
позивач -   ОСОБА_1 , 
відповідач – Комунальне підприємство Одеської міської ради «Узбережжя Одеси»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 квітня 2026 року у складі судді Науменко А.В., 
встановив:
У грудні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального підприємства Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 
Позивач обґрунтовує позовні вимоги незаконністю звільнення з посади управителя з адміністративної діяльності за п. 3 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання обов`язків). Позивач зазначає, що за період роботи з 30.01.2025 по 24.11.2025 він не допускав винного протиправного невиконання трудових функцій, що мало б систематичний характер. Оскаржуваний наказ про звільнення № 160-к/тр від 24.11.2025 не містить посилань на конкретні факти, дати та обставини вчинення дисциплінарного проступку після застосування попереднього стягнення. Позивач стверджує про безпідставність догани від 20.11.2025, яка слугувала передумовою «систематичності», та вказує на порушення процедури звільнення, зокрема відсутність вимоги про надання письмових пояснень щодо останнього епізоду порушення. Враховуючи відсутність ознак систематичності та доведеної вини, звільнення є неправомірним, що відповідно до ст. 235 КЗпП України тягне за собою обов`язок роботодавця поновити працівника на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27 квітня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 квітня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, щосудом першої інстанції фактично не надано належної оцінки тому, що більшість обставин, покладених відповідачем в основу звільнення, стосуються одного й того самого комплексу претензій щодо організації закупівельної діяльності підприємства та виконання позивачем функцій уповноваженої особи з публічних закупівель, а тому не можуть вважатися новими самостійними дисциплінарними проступками після накладення догани. Крім того, суд першої інстанції фактично вийшов за межі підстав звільнення, визначених самим роботодавцем у наказі №160 к/тр від 24.11.2025, оскільки додатково поклав в основу правомірності звільнення обставини, які не були визначені відповідачем як підстава для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, зокрема: відмову позивача від ознайомлення з окремими документами та залишення робочого місця. Роботодавцем не було доведено ані факту вчинення нового дисциплінарного проступку після оголошення догани, ані належного дотримання процедури службового розслідування та застосування дисциплінарного стягнення. За таких обставин висновки суду першої інстанції є передчасними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам трудового законодавства України.
Доводи скарги також мотивовані тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки фактичні обставини справи та досліджені докази не підтверджують ані систематичного невиконання позивачем трудових обов`язків, ані дотримання роботодавцем передбаченої законом процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що жодного нового завершеного дисциплінарного проступку після 20.11.2025 позивач не вчинив. Також судом першої інстанції залишено поза увагою, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а у спірний період перебував у стані тимчасової непрацездатності та об`єктивного погіршення стану здоров`я, про що роботодавець був належним чином повідомлений. Незважаючи на це, службові розслідування проводилися формально, без забезпечення реальної можливості позивача надати пояснення, документи чи заперечення, що свідчить про порушення гарантій, передбачених статтею 149 КЗпП України. 
Зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що Акт службового розслідування №02/25 від 21.11.2025 нібито встановив «нові самостійні факти порушень», а також про те, що після оголошення догани 20.11.2025 року позивач вчинив нові дисциплінарні проступки, є помилковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні положень пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. 
У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» посилалося на законність рішення суду першої інстанції, наголошувало на систематичності невиконання ОСОБА_1 свої трудових обов`язків за посадою управителя, зухвалості поведінки, ненадання пояснень за порушеннями.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, представник Комунального підприємства Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» вважав рішення суду законним та просив відмовити у задоволенні скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Встановлено, що 30 січня 2025 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до Комунального підприємства Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» на посаду управителя з адміністративної діяльності (код КП 1475.4) за основним місцем роботи з 03 лютого 2025 року на умовах неповного робочого часу — 0,5 ставки, з тривалістю робочого дня 4 години (з 09:00 до 13:00), з понеділка по п`ятницю включно, з посадовим окладом 22 383,00 грн на місяць з оплатою пропорційно відпрацьованому часу.
При прийнятті на роботу ОСОБА_1 ознайомлено з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, Колективним договором та посадовою інструкцією управителя з адміністративної діяльності.
Наказом № 13 к/тр від 30.01.2025 на позивача відповідно до пункту 3.23 посадової інструкції додатково покладено виконання функцій уповноваженої особи з публічних закупівель у КП «Узбережжя Одеси», із встановленням доплати у розмірі 50% від посадового окладу. Відтак у своїй трудовій діяльності позивач мав керуватися посадовою інструкцією управителя з адміністративної діяльності, Положенням про уповноважену особу з публічних закупівель, Законом України «Про публічні закупівлі», Постановою КМУ від 12.10.2022 № 1178, Правилами внутрішнього трудового розпорядку та Колективним договором.
05 листопада 2025 року під час виробничої наради в КП «Узбережжя Одеси» встановлено факт неналежного виконання позивачем посадових обов`язків управителя з адміністративної діяльності та уповноваженої особи з публічних закупівель, а саме: неналежна організація та здійснення процедур публічних закупівель, невиконання посадових обов`язків за посадою. Зокрема, встановлено порушення пунктів 3.2, 3.12, 3.16, 3.19, 3.23 посадової інструкції та пункту 2.9 Положення про уповноважену особу з публічних закупівель.
З метою об`єктивного з`ясування обставин наказом № 101/к/тм від 05.11.2025 на підприємстві створено комісію для проведення службового розслідування. Текст вказаного наказу було зачитано вголос позивачу на виробничій нараді 05.11.2025 о 17:47, однак позивач відмовився засвідчити своє ознайомлення підписом, що зафіксовано відповідним актом про відмову, підписаним присутніми на нараді працівниками підприємства.
06 листопада 2025 року наказом № 51/о позивачу доручено у строк до 16:00 год 06.11.2025 надати керівнику підприємства повний перелік документів з проведення процедур закупівель за весь період роботи з 03.02.2025 по 06.11.2025, а також до 07.11.2025 надати заповнений журнал обліку та реєстрації договорів, заповнений чорнилом. З даним наказом позивача ознайомлено о 12:18 год 06.11.2025, копію наказу вручено.
У період з 06 листопада 2025 року по 19 листопада 2025 року позивач був непрацездатним (ЛН № 19480233-2035941116-1 з 06.11.2025 по 10.11.2025 та ЛН № 19480233-2035997071-1 з 11.11.2025 по 19.11.2025), що сторонами не заперечується. Наказом № 52/о від 07.11.2025 на період непрацездатності позивача уповноваженою особою з публічних закупівель призначено головного економіста Оксану Фатееву.
12 листопада 2025 року комісія підприємства склала Акт службового розслідування № 01/25, яким встановлено 4 конкретні факти невиконання позивачем посадових обов`язків:
- ведення журналу обліку договорів олівцем, записи вносились некоректно та неповно: з 138 опублікованих у системі Prozorro закупівель у журналі олівцем зафіксовано лише 120 позицій, позиція 121 є незаповненою, а позиції з 122 по 138 — відсутні; нечітко вказано предмет закупівлі, дати, найменування постачальників, повністю відсутня графа «строк дії договору»;
- протягом 9 місяців роботи не організував належну комунікацію з контрагентами підприємства в частині отримання первинних документів, що зумовило ненадходження до бухгалтерії актів, видаткових накладних та інших первинних документів щонайменше від 21 контрагента на суттєві суми, а після підписання останньої службової записки від 29.10.2025 до бухгалтерії з переліку з 21 документа надано лише 3;
- не складав обов`язкові протоколи уповноваженої особи, що є прямою вимогою статті 11 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідно до якої всі рішення уповноваженої особи оформлюються протоколом незалежно від вартості предмета закупівлі;
- не здійснював належне планування закупівель в частині визначення очікуваної вартості, не проводив аналізу кон`юнктури ринку та моніторингу середньоринкових цін.
За результатами першого службового розслідування комісія рекомендувала, враховуючи відсутність попередніх дисциплінарних стягнень, застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
20.11.2025 ОСОБА_1 ознайомлено з Актом службового розслідування № 01/25 від 12.11.2025.
Наказом № 104 к/тм від 20.11.2025 ОСОБА_1 визнано таким, що порушив трудову дисципліну щодо невиконання посадових обов`язків, та наказом № 156/к/тр від 20.11.2025 оголошено догану. Від ознайомлення з наказом про оголошення догани позивач відмовився.
20.11.2025 у зв`язку з виявленням нових фактів порушень у ході виконання функцій уповноваженої особи ОСОБА_2 , підприємством видано наказ № 103 к/тм «Про проведення другого службового розслідування». Від ознайомлення з вказаним наказом позивач відмовився, що зафіксовано Актом відмови № 154/1 від 20.11.2025. Також того ж дня позивач відмовився надавати пояснення та документи в межах нового розслідування і до закінчення свого робочого часу залишив робоче місце, що зафіксовано Актом № 156/1 від 20.11.2025.
21.11.2025 комісія склала Акт службового розслідування № 02/25, яким встановлено інші факти порушень, що не були предметом першого розслідування, зокрема:
- позивач систематично не погоджував проекти договорів із головним юрисконсультом та головним економістом підприємства всупереч вимогам наказу № 59/к/тр від 01.05.2025; зокрема, договори № 15 від 24.02.2025 та № 20 від 18.03.2025 були передані на погодження лише 04.11.2025 — через 8 та 7,5 місяців відповідно;
- відсутність організації комунікації з контрагентами, що спричинила дестабілізацію роботи фінансово-економічного відділу та негативно вплинула на проведення заходів «Місяця чистоти» у листопаді 2025 року;
- не здійснював контролю за виконанням договорів, зокрема за договором № 1051267/24 встановлено факт фактичної оплати на суму 17 790,53 грн при ціні договору 12 000,00 грн, тобто перевищення на 5 790,53 грн;
- не провів обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, незважаючи на відповідне повідомлення та службову записку головного механіка № 127/1 від 01.10.2025 про закінчення строку дії полісів по трьох транспортних засобах 10.10.2025;
- не контролював отримання від ініціаторів закупівлі службових записок, документи виявились відсутніми, що свідчить про неналежну організацію закупівельної діяльності;
- не провів закупівлі за узагальненими службовими записками від 18.09.2025 (14 найменувань, із яких до 21.10.2025 закуплено лише 3) та від 29.09.2025 (16 найменувань, жодної позиції не закуплено), що спричинило затримки в роботі підприємства;
- виявлено факти поставки товарів від ТОВ «КОМПЛЕТ ФОРВАРД» та ПП «Оппторг» без укладених договорів у системі Prozorro та без відповідних звітів, а також невиконання позивачем протоколу робочої наради від 20.11.2025 № 7 в частині передачі справ, документів та журналу обліку новій уповноваженій особі.
Від ознайомлення з Актом службового розслідування № 02/25 від 21.11.2025 ОСОБА_1 відмовився.
24.11.2025 наказом № 160/к/тр ОСОБА_1 звільнено з посади управителя з адміністративної діяльності на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, з урахуванням наявного дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 20.11.2025.
Від ознайомлення з наказом про звільнення позивач відмовився.
Судом також встановлено, що у зв`язку з вилученням позивачем журналу обліку договорів та неповерненням матеріального носія (токена) електронного цифрового підпису підприємство звернулося із заявою про кримінальне правопорушення до Відділу поліції № 5 м. Одеси, що підтверджується талоном-повідомленням про реєстрацію заяви № 29453 від 27.11.2025.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з достатності доказів на підтвердження наявності підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани та звільнення, а встановлена процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності у цілому відповідала вимогам трудового законодавства.
Проте повністю погодитися з такими висновками суду неможна виходячи з наступного. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.
За передбаченою пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставою працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.
Згідно зі статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
До таких видів стягнень згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України належать догана та звільнення.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібна сукупність таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, працівника може бути звільнено за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю).
При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
На вказаному судам наголошено також у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів".
Водночас систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах: від 09 грудня 2021 року у справі N 489/58/20 (провадження N 61-11862св20), від 07 червня 2023 року у справі N 336/9119/21 (провадження N 61-2038св23).
Тому для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40КЗпП України потрібне існування факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) вчинення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків їх не знято і не погашено.
Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.
При цьому роботодавець не вправі вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (стаття 31 КЗпП України), тому відмова працівника від виконання роботи, що не входить до кола його обов`язків, не є порушенням трудової дисципліни і, відповідно, такі дії не дають підстав для його звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі N 452/970/17 (провадження N 14-157цс19).
Отже, підставою для вжиття заходів відповідальності можуть бути ті порушення, які вчинені після притягнення особи до відповідальності.
Встановлено, що позивач притягувалася до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, факт порушення посадових обов`язків, встановлений Актом службового розслідування № 01/25 від 12.11.2025, оголошена догана позивачем оскаржена не була.
Проте для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідно встановити, що ОСОБА_1 систематично не виконував покладені на нього посадовою інструкцією та нормами чинного законодавства посадові обов`язки. Тобто роботодавець повинен довести, що працівником після 20 листопада 2025 року вчинено нове порушення трудових обов`язків і саме на підставі цього порушення обґрунтовано наказ (розпорядження) про звільнення.
Актом службового розслідування № 02/25 від 21.11.2025 встановлені факти порушень, що не були предметом попереднього розслідування, але майже всі вони вчинені ОСОБА_1 до оголошення догани, про що свідчить як час зазначений роботодавцем, так і те, що з часу оголошення догани до часу звільнення минуло лише 4 дні, два з яких були вихідними.
Зважаючи на те, що систему порушень можуть вважатися лише ті порушення, що за часом мали місце після оголошення догани, то всі встановлені актом розслідування проступки такими не є, а тому не могли бути підставою для застосування заходів у вигляді звільнення.
Вказані обставини залишилися поза увагою суду, висновки якого в цій частині зроблені без врахування норм матеріального права та правових висновків касаційного суду у подібних правовідносинах.
Що стосується невиконання позивачем протоколу робочої наради від 20.11.2025 № 7 в частині передачі справ, документів та журналу обліку новій уповноваженій особі, то за часом невиконання, це є єдиною вимогою, яка не виконана після застосування попереднього стягнення, але врахуванню підлягає наступне. 
Встановлено, що 20.11.2025 відбулася робоча нарада, на якій ОСОБА_1 зобов`язали надати акт прийому-передачі справ головному економісту ОСОБА_3 , протоколи уповноваженої особи, журнали, реєстр договорів закупівель, електронні ключі (токени) в термін до 12 години 21 листопада 2025 року, з протоколом №7 наради ОСОБА_1 був ознайомлений 20.11.2025 о 12 годині 11 хв. 
При цьому акт службового розслідування від 21.11.2025 зазначає порушенням не виконання вимог протоколу робочої наради від 20.11.2025 №7 – не організовано належним чином передачу матеріалів, справ, документів, договорів, журналу обліку документів, протоколів уповноваженої особи та інших документів, які були створені під час виконання ОСОБА_1 функцій уповноваженої особи з 03.02.2025 по 07.11.2025.
Водночас обов`язок передачі журналу обліку та реєстрації договорів уповноваженої особи, звіт за весь період роботи уповноваженої особи кожної закупівлі окремо, договори на закупівлі, цінові пропозиції визначений Наказом №51 від 06.11.2025, що свідчить про те, що порушення вимог щодо передачі документів вчинено ОСОБА_1 до 20.11.2025, та тривало станом на 21.11.2025. При цьому новим з вимог слід вважати вимогу передачі ключів та акту прийому – передачі справ, проте за своєю суттю вони не є трудовими обов`язками, а є застосуванням санкцій за наслідками попередньої роботи ОСОБА_1 .
Фактично трудові обов`язки ОСОБА_1 не виконував з 06.11.2025, перебуваючи на лікарняному до 19.11.2025, та 20.11.2025 йому було оголошено догану.
Суд враховує, що з часу застосування догани до моменту звільнення ОСОБА_1 минуло 4 дні, з яких робочими були два – 20 листопада 2025 року, коли було пред`явлено вимогу про передачу справ в зв`язку з припиненням ним функцій уповноваженої особи з публічних закупівель з 20.11.2025, та 21 листопада 2025 року.
При цьому ОСОБА_1 працював на умовах неповного робочого часу, а саме до 13 години, з протоколом №7 робочої наради від 20.11.2025 ознайомлений о 12 год 11 хв.
21.11.2025 на території м.Одеси з 07:45 до 14:43 була оголошена повітряна тривога, ОСОБА_1 посилався на те, що перебував в укритті, що впливало на виконання вимог наради передачі речей та документів до 12 години 21.11.2025.
Надаючи оцінку таким доводам, суд виходить з того, що право вжити заходи задля небезпеки життя є безумовним в умовах воєнного часу, а тому не може бути залишено поза увагою суду.
22 та 23 листопада 2025 року були вихідними днями, коли виконання обов`язків було неможливим, а 24.11.2025 ОСОБА_1 був звільнений. 
Таким чином, частково обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про відсутність фактів нових порушень, які вчинені після застосування догани, а також того, що висновки про наявність складу порушенням із ознаками систематичності є передчасними.
Крім того, слід погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що висновки суду про те, що дії позивача, вчинені в день оголошення догани є самостійним дисциплінарним проступком, що прямо свідчить про систематичний характер невиконання ним трудових обов`язків (відмовився ознайомлюватися з наказом про нове службове розслідування № 103 к/тм, відмовився надавати будь-які пояснення та документи комісії і достроково залишив робоче місце до закінчення встановленого робочого часу (факти зафіксовані актами від 20.11.2025 №154/1 та №156/1), є виходом за межі обставин, якими сторона відповідача обумовила звільнення ОСОБА_1 . 
Більш того, у провину ОСОБА_1 ставиться неналежна організація та здійснення закупівель, неналежне ведення документації та обліку справ, проте поза увагою не можна залишити те, що Актом Південного офісу Державної аудиторської служби України не виявлено жодного порушення під час здійснення зазначених функцій ОСОБА_1 , і відсутність документів, на які посилається КП «Узбережжя Одеси» як підставу притягнення останнього до відповідальності, не стало перешкодою для її проведення.
Зважаючи на викладене, суд дійшов помилкового висновку про законність звільнення ОСОБА_1 , судом невірно застосовані норми матеріального права, тому рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову з мотивів та підстав, викладених вище.
Відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до довідки КП Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» заробітна плата ОСОБА_1 становила: вересень 2925 року – 21882,54 грн, жовтень 2025 року – 21729,32 грн.
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвр. Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, розрахунок здійснюється виходячи з виплати за два календарні місяці, що передують місяцю звільнення (21882,54+21729,32/40=998,25), таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення 24.11.2025 і по день поновлення на роботі складає 169 702,50 грн (998,25х170=169 702,50 грн).
Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 квітня 2026 року скасувати, ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» №160 к/тр від 24 листопада 2025 року про звільнення ОСОБА_1 .
Поновити ОСОБА_1 на посаді управителя з адміністративної діяльності Комунального підприємства Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» з 24 листопада 2025 року.
Стягнути з Комунального підприємства Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 169 702,50 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 24.07.2026.

Головуючий Є.С. Сєвєрова 

Судді: Л.М. Вадовська 

О.М. Таварткіладзе