ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2026 року | м. Ужгород | № 260/4441/26

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої - судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень щомісячно (пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я) за період з 25 травня 2025 року по 08 листопада 2025 року; 2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень щомісячно (пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування за станом здоров`я) за період з 25 травня 2025 року по 08 листопада 2025 року; 3) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 усіх належних, але не виплачених сум грошового забезпечення під час проведення остаточного розрахунку при звільненні з військової служби станом на 08 листопада 2025 року; 4) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 12 червня 2024 року по 08 листопада 2025 року, відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом періоду лікування та реабілітації з травня по вересень 2025 року позивачу виплачувалося виключно базове грошове забезпечення за посадою. Додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень щомісячно пропорційно часу перебування на лікуванні не нараховувалась і не виплачувалась. Також, позивач зазначає, що йому не були здійснені всі належні виплати грошового забезпечення та не була нарахована індексація за весь час проходження служби.
Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що позивачем не доведено наявність протиправної бездіяльності відповідача, оскільки додаткова винагорода, грошове забезпечення та індексація нараховувались та виплачувались у порядку, передбаченому законодавством.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2024 року № 238, позивача зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
Згідно довідки Служби безпеки України № 34/Г-1247д від 11.06.2025 року, позивач у період з 19.10.2024 року по 24.05.2025 року перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.
Згідно довідки військово-лікарської комісії № 2025-0729-1328-3347-0 від 29.07.2025 року позивачу проведено медичний огляд ВЛК, та зазначено причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) – «Захворювання, Так, пов`язане із захистом Батьківщини». На підставі статті 65 графи ІІ Розкладу хвороб, позивач потребував відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.
Також, згідно довідки військово-лікарської комісії № 2025-0827-1237-1656-3 від 27.08.2025 року позивачу проведено медичний огляд ВЛК, та зазначено причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) – «Захворювання, Так, пов`язане із захистом Батьківщини». На підставі статті 65 графи ІІ Розкладу хвороб, позивач потребував відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.
В спірний період позивач перебував на стаціонарному лікуванні:
- з 25.05.2025 року по 24.06.2025 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1188.25;
- з 25.06.2025 року по 30.07.2025 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1945/1147;
- з 04.09.2025 року по 24.09.2025 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2676/1546;
- з 25.09.2025 року по 09.10.2025 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2952/29.
Також, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2025 року № 217, позивач вибув у відпустку для лікування, у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 діб з 30 липня по 28 серпня 2025 року, зі стаціонарного лікування.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2025 року № 320, позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024, № 740/2024 від 28.10.2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 15.07.2025, № 793/2025 від 20.10.2025, № 40/2026 від 12.01.2026, № 342/2026 від 27.04.2026 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), пунктом 1-1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), членам груп протиповітряної оборони, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
Пунктом 1-2 Постанови № 168 установлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Пунктом 2-1 Постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
З аналізу пункту 1 Постанови № 168 вбачається встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Так, згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого, довідок військово-лікарської комісії та наказу командира військової частини від 29.07.2025 року №217, позивач в спірний період перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з 25.05.2025 року по 24.06.2025 року, з 25.06.2025 року по 30.07.2025 року, з 30.07.2025 року по 28.08.2025 року, з 04.09.2025 року по 24.09.2025 року та з 25.09.2025 року по 09.10.2025 року, у зв`язку з захворюванням – «ТАК, пов`язаним з захистом Батьківщини».
При цьому, суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що лікування захворювань, які не є наслідками поранення, не охоплюється поняттям «лікування у зв`язку з пораненням». Для виплати додаткової винагороди достатньо встановлення факту пов`язаності поранення із захистом Батьківщини та підтвердження, що подальше лікування здійснювалося як наслідок цього поранення.
Формулювання постанови КМУ № 168 «у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини» охоплює не лише безпосереднє лікування самої травми, але й лікування її наслідків, включаючи захворювання, що виникли внаслідок травми. Інше тлумачення позбавляло б військовослужбовців права на додаткову винагороду у випадках, коли первинна травма не потребує тривалого стаціонарного лікування, але спричиняє хронічні захворювання, що потребують повторних госпіталізацій.
Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах позивач з 19.10.2024 року по 24.05.2025 року перебував в полоні, та в подальшому перебував на лікуванні та у відпустці для лікування.
Крім того, діагноз позивача визначений, як наслідок перебування в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. Отже, лікування позивача та відпустка для лікування, є лікуванням у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Переривання виплати чи відмовляти в ній лише через те, що поточний медичний діагноз формулюється як «захворювання», а не «травма», є формальним підходом, що суперечить суті норми - адже причинно-наслідковий зв`язок з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, не перервався.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000 грн. винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування в період з 25.05.2025 року по 24.06.2025 року, з 25.06.2025 року по 30.07.2025 року, з 30.07.2025 року по 28.08.2025 року, з 04.09.2025 року по 24.09.2025 року та з 25.09.2025 року по 09.10.2025 року.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату усіх належних, але не виплачених сум грошового забезпечення під час проведення остаточного розрахунку при звільненні з військової служби станом на 08 листопада 2025 року, суд зазначає наступне.
Так, з наявної в матеріалах справи інформаційної довідки про нараховане грошове забезпечення позивачу за період з 01.11.2025 року по 08.11.2025 року вбачається, що позивачу було нараховано: вихідну допомогу, оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби (65%), премію, індексацію, одноразову грошову допомогу на оздоровлення, компенсацію за невикористану відпустку, компенсацію за невикористану відпустку УБД.
Таким чином, виходячи зі змісту позовних вимог та враховуючи те, що позивачу було нараховано грошове забезпечення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 12 червня 2024 року по 08 листопада 2025 року, відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, судом встановлено наступне.
Як вбачається з довідки про доходи позивача, останньому було нараховано індексацію грошового забезпечення, а саме: за серпень 2024 року - 42,00 грн., вересень 2024 року - 130,20 грн., жовтень 2024 року – 130,20 грн., листопад 2024 року - 130,20 грн., грудень 2024 року – 254,35 грн., липень 2025 року - 133,23 грн., серпень 2025 року - 133,23 грн., вересень 2025 року - 128,79 грн., жовтень 2025 року - 73,06 грн., листопад 2025 року - 35,53 грн.
Таким чином, виходячи зі змісту позовних вимог та враховуючи те, що позивачу було нараховано, відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, індексацію грошового забезпечення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.
Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я для лікування за періоди з 25.05.2025 року по 24.06.2025 року, з 25.06.2025 року по 30.07.2025 року, з 30.07.2025 року по 28.08.2025 року, з 04.09.2025 року по 24.09.2025 року та з 25.09.2025 року по 09.10.2025 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування за станом здоров`я за періоди з 25.05.2025 року по 24.06.2025 року, з 25.06.2025 року по 30.07.2025 року, з 30.07.2025 року по 28.08.2025 року, з 04.09.2025 року по 24.09.2025 року та з 25.09.2025 року по 09.10.2025 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя | Н.Д. Маєцька