Справа 202/947/26 
Провадження 2/206/1643/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Гаркуші В.В., за участю секретаря судового засідання Дуб В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада, Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за участю
позивача ОСОБА_1 ;
представниника позивача Павленко О.Г.,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій учасників.
02 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням — кімнатою АДРЕСА_1 (а.с. 1-4).
В обґрунтування позову зазначила, що 01 червня 2021 року була вселена до кімнати АДРЕСА_1 як особа з інвалідністю з дитинства разом із малолітньою дочкою ОСОБА_4 , 2016 року народження. 06 жовтня 2021 року між нею та КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради укладено типовий договір № 1006-21/1 найму житлового приміщення у гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, а 17 грудня 2021 року за спірною адресою зареєстровано її дочку (а.с. 6, 8-12).
Під час оформлення документів позивачці стало відомо, що за спірною адресою з 2006 та 2007 років відповідно зареєстровані також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивачка стверджує, що від часу її вселення відповідачі у кімнаті не проживали, їхніх особистих речей у приміщенні немає, у витратах на його утримання та оплаті житлово-комунальних послуг вони участі не беруть, спроб вселитися чи користуватися житлом не вчиняли. Тривале непроживання відповідачів підтверджується актами обстеження, складеними упродовж 2023 року, а також додатковим актом від 16 липня 2026 року. На думку позивачки, формальне збереження реєстрації відповідачів перешкоджає їй повноцінно реалізовувати права наймача спірного житлового приміщення (а.с. 1-4).
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові.
Дніпровська міська рада подала письмові пояснення, в яких зазначила, що сама реєстрація місця проживання не є безумовним доказом збереження права користування житлом; при вирішенні спору необхідно дослідити фактичні обставини вселення, проживання, тривалість та причини відсутності відповідачів і дотримати баланс житлових прав усіх учасників. Просила розглянути справу без участі її представника та ухвалити рішення відповідно до закону і наявних доказів (а.с. 60-63).
КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, письмової позиції щодо позову до суду не подало.
Враховуючи належне повідомлення відповідачів про дату, час і місце судового засідання, їх повторну неявку без повідомлення причин, неподання ними відзиву, а також відсутність заперечень позивачки проти заочного вирішення справи, суд відповідно до статей 223, 280, 281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 лютого 2026 року справу передано за виключною територіальною підсудністю до Самарського районного суду міста Дніпра, оскільки спір стосується права користування нерухомим майном, розташованим у Самарському районі міста Дніпра (а.с. 20-21).
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 02 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 22-23).
06 травня 2026 року у зв`язку з неявкою учасників підготовче засідання було відкладено. Суд неодноразово вживав заходів для повідомлення відповідачів за їх зареєстрованим місцем проживання, а у зв`язку з відсутністю відомостей про фактичне місцезнаходження також здійснював їх виклик шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України.
Ухвалою від 05 червня 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 03 серпня 2026 року. У судове засідання 03 серпня 2026 року з`явилися позивачка та її представник — адвокат Павленко О.Г., які позов підтримали у повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, відзиву на позов, заяв про розгляд справи за їх відсутності, пояснень чи доказів на спростування позовних вимог не подали. Судом вживалися передбачені законом заходи для їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник Дніпровської міської ради просив розглянути справу без його участі, представник КП «Жилсервіс-5» у судове засідання не з`явився.
У судовому засіданні 03 серпня 2026 року представником позивачки подано додатковий акт обстеження домогосподарства від 16 липня 2026 року, який суд долучив до матеріалів справи (а.с. 84). Після дослідження письмових доказів і судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення рішення, проголошення якого призначено на 11 серпня 2026 року.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та оцінка доказів.
З листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14 жовтня 2025 року № 2/5-2463 убачається, що за адресою: АДРЕСА_2 станом на 14 жовтня 2025 року зареєстровані чотири особи: ОСОБА_2 — з 19 вересня 2006 року, ОСОБА_3 — з 04 травня 2007 року, ОСОБА_5 — з 06 жовтня 2021 року та ОСОБА_4 — з 17 грудня 2021 року (а.с. 8).
06 жовтня 2021 року між КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради як наймодавцем та ОСОБА_6 як наймачем укладено типовий договір № 1006-21/1 найму житлового приміщення у гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, за яким наймачеві надано кімнату АДРЕСА_1 . Договір містить обов`язок наймача використовувати житлове приміщення за призначенням, своєчасно сплачувати житлово-комунальні послуги та дотримуватися правил проживання у гуртожитку (а.с. 10-11).
Довідкою КП «Жилсервіс-5» від 04 липня 2025 року № 9/13-227 підтверджено, що за кімнатою АДРЕСА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на одну особу з 01 січня 2025 року, який є чинним (а.с. 9).
Акти обстеження від 16 січня, 20 червня, 17 серпня та 07 листопада 2023 року, складені комісією за участю мешканців гуртожитку та представників будинку, послідовно фіксують, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у кімнаті АДРЕСА_3 , однак фактично у ній не проживають; їхні особисті речі у приміщенні відсутні; у кімнаті проживають позивачка та її малолітня дочка (а.с. 13-16).
Додатковим актом обстеження домогосподарства від 16 липня 2026 року, підписаним мешканцями сусідніх приміщень та засвідченим директором КП «Жилсервіс-5», підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за спірною адресою не бачили, особистих речей відповідачів у приміщенні немає, житлово-комунальними послугами за цією адресою вони не користуються; зі слів підписантів, така ситуація триває з часу вселення позивачки у 2021 році до моменту складання акта (а.с. 84).
Наведені докази узгоджуються між собою, складені у різні періоди часу та підтверджують не одиничну чи короткострокову відсутність відповідачів, а їх тривале фактичне непроживання у спірному житловому приміщенні протягом строку, який значно перевищує шість місяців. Будь-яких доказів зворотного — наявності у кімнаті особистих речей відповідачів, здійснення ними платежів за житло, повернення до кімнати, спроб вселення, звернень до наймодавця чи правоохоронних органів з приводу перешкод у користуванні житлом — матеріали справи не містять.
Суд окремо враховує, що ОСОБА_3 на час вселення позивачки у спірну кімнату була неповнолітньою. Тому період її відсутності до досягнення повноліття сам по собі суд не розцінює як прояв самостійної свідомої відмови від житла. Водночас ОСОБА_3 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від цієї дати до звернення позивачки з позовом 02 лютого 2026 року минуло понад дев`ять місяців, а до розгляду справи по суті — понад рік. За цей час відповідачка жодним чином не реалізувала право користування спірною кімнатою та не подала доказів наявності поважних причин непроживання або наміру повернутися до неї.
IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Законом України від 13 січня 2026 року № 4751-IX «Про основні засади житлової політики», який набрав чинності 15 лютого 2026 року, Житловий кодекс України визнано таким, що втратив чинність, крім визначених у пункті 2 розділу IV цього Закону положень. До числа положень, що продовжують діяти до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної житлової системи, прямо віднесено, зокрема, статті 71 та 72 Житлового кодексу України. Отже, на час вирішення цього спору зазначені статті зберігають чинність та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Статтею 71 Житлового кодексу України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору — судом.
Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові від 04 жовтня 2023 року у справі № 520/7767/19 (провадження № 61-3153св22) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду роз`яснив, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі статей 71, 72 ЖК України, необхідно встановити дві обставини: непроживання особи у житловому приміщенні понад шість місяців та відсутність поважних причин такого непроживання. Обов`язок довести факт тривалої відсутності покладається на позивача, тоді як поважність причин непроживання має довести відсутня особа. Верховний Суд також зазначив, що при тимчасовій відсутності за особою зберігається намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання.
Застосовуючи наведений правовий висновок до встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що позивачка виконала покладений на неї обов`язок доказування. Сукупність актів 2023 року, відомостей про фактичне проживання позивачки з дочкою, договору найму, даних особового рахунку та акта від 16 липня 2026 року доводить тривалу відсутність обох відповідачів у кімнаті АДРЕСА_3 . Така відсутність значно перевищує шестимісячний строк, передбачений статтею 71 ЖК України.
Відповідачі, незважаючи на вжиті судом заходи повідомлення, не надали жодних пояснень або доказів на підтвердження поважних причин своєї відсутності. Не встановлено обставин, які свідчили б про те, що непроживання пов`язане з лікуванням, навчанням, виконанням службових обов`язків, доглядом за іншою особою, перешкодами з боку позивачки чи іншими об`єктивними обставинами, а також не встановлено спроб повернутися до спірного приміщення або зберегти фактичний зв`язок із ним.
Суд не покладає в основу рішення припущення про конкретне інше постійне місце проживання відповідачів, оскільки таких відомостей у матеріалах справи немає. Для вирішення цього спору визначальними є доведені обставини тривалого непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні понад установлений строк та відсутність доказів поважних причин такої відсутності, тобто обставини, з якими чинні статті 71, 72 Житлового кодексу України пов`язують можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Сам факт збереження реєстрації місця проживання за спірною адресою не спростовує доведеної тривалої фактичної відсутності та не є самостійною підставою для безстрокового збереження права користування житлом. Реєстрація відображає адміністративні відомості про місце проживання, тоді як питання збереження або втрати житлового права вирішується з урахуванням фактичних обставин користування житлом та причин відсутності особи.
Вирішуючи спір, суд також ураховує вимоги пропорційності втручання у право на житло. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування, за конкретних обставин справи не призводить до їх фактичного виселення з житла, яке вони реально займають: упродовж тривалого часу вони у спірній кімнаті не проживають, особистих речей там не мають, витрат на її утримання не несуть та фактичного зв`язку з приміщенням не демонструють. Натомість кімнатою на підставі договору найму фактично користуються позивачка та її малолітня дочка, а позивачка несе обов`язки наймача щодо утримання житла. За таких обставин задоволення позову забезпечує справедливий баланс між правами учасників та юридично узгоджує стан реєстраційних відомостей із фактичними житловими відносинами.
Отже, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад встановлений законом строк без доведених поважних причин не проживають у кімнаті АДРЕСА_1 , фактичного користування нею не здійснюють та інтересу до збереження цього житла як свого місця проживання не виявляють. У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню.
V. Розподіл судових витрат.
При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією та відомостями про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 17-18).
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки немайнові вимоги задоволено щодо двох відповідачів у повному обсязі, з кожної відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню по 605,60 грн судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтею 47 Конституції України, статтями 15, 16 ЦК України, пунктом 2 розділу IV Закону України «Про основні засади житлової політики» від 13 січня 2026 року № 4751-IX, статтями 71, 72 Житлового кодексу України, статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-289, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада, Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням — задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням — кімнатою АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням — кімнатою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений також у разі його пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку. У такому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, установлених ЦПК України, не подані заява про його перегляд або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Третя особа: Дніпровська міська рада, код ЄДРПОУ 26510514, 49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 75.
Третя особа: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, код ЄДРПОУ 38199687, 49069, м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 14.

Суддя В.В. Гаркуша