ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/10468/25 Суддя (судді) першої інстанції: Олена ЛУКАШОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Кузьменка В.В.,
Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Куликівської селищної ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Козелецької окружної прокуратури в інтересах Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Куликівської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :

Козелецька окружна прокуратура в інтересах Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Куликівської селищної ради, в якому просила суд:
визнати протиправною бездіяльність Куликівської селищної ради щодо не проведення інвентаризації та не виготовлення технічної документації із землеустрою (землевпорядної документації) щодо земельної ділянки орієнтовною площею 11,8499 га, яка безпосередньо примикає до земельної ділянки кадастровий номер 7422783500:05:001:0003 та кварталу № 7 Вертіївського лісництва Ніжинського надлісництва філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України», що знаходиться за межами села Дрімайлівка на території Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області;
зобов`язати Куликівську селищну раду вжити заходи, спрямовані на проведення інвентаризації земельної ділянки орієнтовною площею 11,8499 га, яка безпосередньо примикає до земельної ділянки кадастровий номер 7422783500:05:001:0003 та кварталу № 7 Вертіївського лісництва Ніжинського надлісництва філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України», що знаходиться за межами села Дрімайлівка на території Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, та виготовлення відповідної документації із землеустрою (землевпорядної документації).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що бездіяльність Куликівської селищної ради є протиправною та суперечить інтересам держави в цілому та територіальної громади зокрема. Відсутність документації з інвентаризації щодо визначеної земельної ділянки, є перешкодою для забезпечення здійснення державного контролю за її використанням та охороною, позбавляє реальної можливості визначення норм законодавства, які підлягають застосуванню до правовідносин з використання цієї земельної ділянки.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Куликівська селищна рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 та від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження, призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, до Куликівської селищної ради надійшла заява філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України» № 2766/35.7-2025 від 07.03.2025 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 11,8499 га за рахунок земель запасу, розташованої за межами с. Дрімайлівка на території Куликівської селищної ради для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг.
Вказана заява 28.03.2025 була винесена на розгляд 52 сесії 8 скликання Куликівської селищної ради, але проект рішення не отримав необхідної кількості голосів депутатів та рішення не було прийняте.
Листом № 03-07/988 від 04.04.2025, Куликівська селищна рада повідомила філію «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України» про результати розгляду заяви.
Поряд з тим, на підставі ст. 57, 57-1 Земельного кодексу України, Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства до Куликівської селищної ради направлено подання № 02/383 від 23.04.2025 щодо можливості віднесення однієї несформованої земельної ділянки орієнтовною площею 11,8499 га, яка безпосередньо примикає до земельної ділянки кадастровий номер 7422783500:05:001:0003 та кварталу № 7 Вертіївського лісництва Ніжинського надлісництва філії «Північний лісовий офіс» ДП «Ліси України», до самозалісених земель. До вказаного подання додано планово-картографічні матеріали.
Куликівською селищною радою вказане подання було винесено на 53 сесію 8 скликання для розгляду, але проект рішення не отримав необхідної кількості голосів депутатів та рішення не було прийняте.
Також, Козелецька окружна прокуратура листом від 11.07.2025 № 50-77-2956вих25, звернулась до Куликівської селищної ради із запитом щодо того, чи звертались до селищної ради лісогосподарські підприємства про надання в постійне користування вказаної ділянки; якщо так, то яке рішення прийняте; чи надходили подання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства про віднесення вказаної земельної ділянки до самозалісеної, якщо так, то яке прийняте рішення; чи проводились селищною радою обстеження вказаної земельної ділянки; чи виносилось на розгляд сесії сільської ради питання про передачу вказаної земельної ділянки в постійне користування та про вжиті заходи щодо проведення інвентаризації чи замовлення документації із землеустрою щодо визначеної самозалісеної земельної ділянки на території Куликівської ОТГ та надати підтверджуючі документи
Листом від 28.07.2025 № 03-09/2010, Куликівська селищна рада повідомила, що за результатами розгляду подання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, селищною радою розроблено проект рішення «Про віднесення земельної ділянки до самозаліснених земель та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності у постійне користування», який було включено до порядку денного пленарного засідання п`ятдесят третьої сесії Куликівської селищної ради восьмого скликання, яка відбулась 29 травня 2025 року. Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», статті 32 Регламенту роботи Куликівської селищної ради восьмого скликання на пленарному засіданні п`ятдесят третьої сесії Куликівської селищної ради восьмого скликання 29 травня 2025 року, після обговорення, проект рішення винесено на голосування та за результатами голосування депутатів не отримав кількості голосів на підтримку. Тому, такий проект рішення, вважається відхиленим та не прийнятим, що зафіксовано в протоколі пленарного засідання 53 сесії Куликівської селищної ради восьмого скликання від 29.05.2025, про що письмово повідомлено лісове господарство.
Керівник Козелецької окружної прокуратури вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення інвентаризації та виготовлення технічної документації із землеустрою (землевпорядної документації) щодо земельної ділянки, звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що:
- для проведення інвентаризації та виготовлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки достатньо лише волевиявлення власника та прийняття відповідного рішення;
- бездіяльність Куликівської селищної ради є протиправною та суперечить інтересам держави в цілому та територіальної громади зокрема. Відсутність документації з інвентаризації щодо визначеної земельної ділянки є перешкодою для забезпечення здійснення державного контролю за її використанням та охороною, позбавляє реальної можливості визначення норм законодавства, які підлягають застосуванню до правовідносин з використання цієї земельної ділянки.
Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки: 
- селищна рада розглядала заяву позивача від 07.03.2025 № 2766/35.7-2025, однак рішення не прийнято, що відповідає процедурі його ухвалення;
- дії Куликівської селищної ради відповідають Конституції та законам України і не порушують прав, свобод та інтересів позивача в межах повноважень;
- законодавець не покладає на відповідну раду обов`язку вчинити дії з метою формування земельної ділянки для надання їй статусу самозалісеної;
- подання не містить даних, які саме земельні ділянки просить Управління віднести до самозаліснених земельних ділянок; не додано акту обстеження вказаних земельних ділянок; не ініціювалось та не проводилось обстеження земельних ділянок на предмет їх ймовірного самозалісення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У відповідності до норм Закону № 1697-VII, прокурор одержує передбачену законом можливість захищати права та інтереси не конкретного державного органу, а дещо абстрактні інтереси держави, що в широкому сенсі можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів і являти собою потребу в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих, зокрема, на гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, а також охорону землі, лісів, водойм як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі, й територіальних громад.
Слід звернути увагу на те, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
Так, згідно зі статтею 20 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР), державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 18-1 Закону № 280/97-ВР, визначено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Відтак, орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення нагляду за діяльністю органів місцевого самоврядування щодо повноти виготовлення документації із землеустрою на земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності, чинним законодавством не визначено. Орган, який наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом до органів місцевого самоврядування про визнання протиправною їх бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, пов`язаних з проведенням інвентаризації земельної ділянки, фактично відсутній.
Тож, є цілком обґрунтованим висновоу суду першої інсатнції про те, що, враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.
Відповідно до статті 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.
У статті 1 Лісового кодексу України, закріплено, що самозалісена ділянка це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом. Аналогічне визначення містить ЗК України (стаття 57-1).
З метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях законодавчо встановлено процедуру віднесення земель до самозалісених, яка покликана збільшити лісистість території України.
Зокрема, за частина третя статті 57-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.
Частиною другою цієї статті, визначено, що рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
Віднесення земельної ділянки несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру (частина п`ята статті 57-1 Земельного кодексу України).
Відповідно до абз. 1 частини четвертої статті 21 Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI), відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються.
Пунктом 110 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, в електронній формі подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22 (1); документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки (2); електронний документ (3).
Таким чином, законодавством визначена процедура для реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, якою зокрема, визначається вид угідь земельних ділянок та їх цільове призначення.
Цією процедурою передбачено, що для земельних ділянок, несформованих як об`єкт цивільних прав, власнику земельної ділянки необхідно виготовити технічну документацію із землеустрою та подати її до Державного земельного кадастру для вчинення дій по реєстрації відповідної ділянки, її виду угідь та ін.
Згідно із частиною першою статті 11 Закону № 3613-VI, відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів.
До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 15 Закону № 3613-VI).
Відповідно до статті 21 Закону № 3613-VI, відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель за результатами інвентаризації земель.
Відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру: а) щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель; б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту.
З урахуванням наведеного, виключно на підставі технічної документації із землеустрою до Державного земельного кадастру, вносяться відомості щодо меж земельної ділянки, її площі, цільового призначення, виду цільового призначення в межах певної категорії земель та інші ідентифікуючі дані конкретної земельної ділянки. При цьому чинне законодавства не визначає можливості встановлення наведених вище даних щодо земельної ділянки та внесення їх до Державного земельного кадастру на підставі будь-яких інших документів.
Слід врахувати, що згідно із статтею 19 Закону № 858-IV, до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності; організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом.
Землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації); укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень (стаття 22 Закону № 858-IV).
Статтею 25 Закону № 858-IV, визначено види документації із землеустрою. Серед них зокрема виділяють: проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель.
Замовниками документації із землеустрою за статтею 26 Закону № 858-IV можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
При здійсненні землеустрою з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування проводиться інвентаризація земель (стаття 35 Закону № 858-IV). У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.
Порядок проведення інвентаризації земель затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 513.
Відповідно до статті 57 Закону № 858-IV, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель розробляється за рішенням власників (розпорядників) земельних ділянок або за рішенням сільських, селищних, міських рад. Рішення про розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення приймається у порядку, визначеному ст. 35 цього Закону. При цьому, за ч 2 цієї статті земельна ділянка може бути сформована за технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель.
Таким чином, як доцільно зауважив суд першої інстанції, орган місцевого самоврядування може бути замовником документації із землеустрою та на підставі його рішень може здійснюватися землеустрій. 
Більше того, саме за рішенням органів місцевого самоврядування розробляється технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-IX, що набули чинності 27.05.2021, розділ X «Перехідні положення» ЗК України, доповнено пунктом 24, з дня набрання чинності яким землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель зазначених у підпунктах «а» - «е» даного пункту Перехідних положень.
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
Тобто, з 27.05.2021 розпорядниками земель, які знаходяться за межами населених пунктів, у т.ч. які перебувають в оренді, право державної власності на які у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано за державою, є відповідні територіальні громади, а такі землі комунальною власністю.
Ураховуючи наведене, суд першої інсатнції виснував, що фактичним власником земель за межами с. Дрімайлівка, є саме Куликівська об`єднана територіальна громада, а реалізацію повноважень власника здійснює відповідний орган місцевого самоврядування Куликівська селищна рада, з огляду на що, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що для проведення інвентаризації та виготовлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки, достатньо лише волевиявлення власника та прийняття відповідного рішення. Також, варто наголосити на тому, що до повноважень Куликівської селищної ради відноситься прийняття рішення щодо інвентаризації земельної ділянки та виготовлення технічної документації із землеустрою, якою буде встановлено місце розташування конкретної земельної ділянки, її межі, розміри, правовий статус, кількісні та якісні характеристики, необхідні для ведення Державного земельного кадастру, що необхідно для забезпечення здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, прийняття на їх основі відповідних рішень уповноваженими на те органами.
Незважаючи на наявність відомостей щодо статусу та цільового призначення означеної земельної ділянки, неодноразових звернень Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства та реальної потреби у вирішенні вказаного питання ураховуючи єдиний законодавчо визначений шлях щодо встановлення основних характеристик земельної ділянки (виготовлення технічної документації із землеустрою, зокрема шляхом проведення інвентаризації), органом місцевого самоврядування заходи, спрямовані отримання відповідної технічної документації не вживалися.
Натомість, відсутність відповідної технічної документації із землеустрою, у якій фахівцями буде визначено її цільове призначення та інші характеристики, може мати наслідком прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу всієї ділянки у користування для ведення товарної сільськогосподарської діяльності або ж у приватну власність у порядку безоплатної приватизації, що позбавляє права держави від можливості впливу на збереження дерев у межах цієї ділянки.
Аналіз статей 57-1, 122 ЗК України та статей 1, 4, 5, 7, 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України і фактичний стан земель, зазначених у поданнях Північного УЛМГ від 22.11.2023 № 02/1095 та від 19.03.2024 № 02/279, свідчать, що ці угіддя є самозалісеними, а тому Куликівська селищна рада протиправно не вирішує питання щодо визначення правового статусу вказаних земельних ділянок.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору про те, що така бездіяльність Куликівської селищної ради, є протиправною та суперечить інтересам держави в цілому та територіальної громади зокрема. Відсутність документації з інвентаризації щодо визначеної земельної ділянки є перешкодою для забезпечення здійснення державного контролю за її використанням та охороною, позбавляє реальної можливості визначення норм законодавства, які підлягають застосуванню до правовідносин з використання цієї земельної ділянки.
У контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що у разі, якщо є офіційне подання від профільного управління з підтвердженням фактичного стану, відповідна рада зобов`язана розглянути його по суті та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а не просто провести голосування, адже якщо закон покладає на орган обов`язок вирішити питання, то неприйняття рішення (відсутність голосів чи підтримки) є протиправною бездіяльністю. Орган місцевого самоврядування не може лише посилатись на колегіальність та неприйняття рішення за підсумками голосування для невиконання приписів закону та охорони земель та довікілля.
Тож, висновки суду першої інстанції є цілком обґрунтованими та правильними.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Куликівської селищної ради - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді В.В. Кузьменко 

Я.М. Василенко